Kära passagerare, välkomna ombord denna Falcon 900 till Verbier.
Nu kör vi.
Hörni, jag pratade med piloten och han sa att vi är där om en timme.
Snön är förstklassig och champagnen väntar, så det kommer att bli fantastiskt.
Jag vill tacka Alex och hela Vandael-gruppen
från djupet av mitt hjärta för denna fantastiska resa.
-Alex, skål för dig. -Kompis.
-För dig. -Skål.
Ta en bild åt Victor.
-Varför? -Han kunde inte komma. Det är sorgligt.
Ja, okej.
-Varför beter du dig så konstigt? -Jag är inte konstig.
-Jo. -Nej, det är jag inte. Jag ska ta bilden.
-Kom igen. Skål! -Skål!
-Varsågod. -Jag vill också säga en sak.
Mina damer, vid det här laget vet vi alla att Matti gillar att åka skidor.
Var inte oförskämd.
Vi kan inte klandra honom. Varm sol, färsch nysnö, sval bergsluft
och framförallt alla rika jävlar som dricker cola med rödvin,
och inte kan skilja horor från lycksökerskor.
Men allvarligt, jag tror att min pappa mest ville bli av med mig.
Det här är inte roligt, Matti.
Nej, förlåt.
-Så enkelt. Varenda gång. Ovärderligt. -Nej, jag visste det.
Det finns bara en person vi behöver tacka, och han sitter där. Daan.
Min pappa var så trött på dig att han gav oss fyra dagar i en stuga. Tack, kompis.
Daan, var skulle vi vara utan dig?
-Okej, Daan. -Dany-pojken är törstig.
Låt oss skåla innan allas glas är tomma.
Skål för Verbier.
Det är kallt!
-Tack för klunken. -Varsågod.
-Vad fan är det där? -Snaps. Gillar du inte det?
Du kan behålla det.
Vänta.
Jag är så glad att jag träffat dig.
Ja, jag också.
-Okej, på med skidorna. -Framsidan, va?
Framsidan. Klicka fast dem. Tryck tills det klickar. Snyggt.
Visa hur du står. Böj…
-Vi ses på lunchen! -Vi ses!
Okej, böj på knäna. Huka dig inte för mycket.
-Hur går det? -Bra.
-Säkert? Daan verkar behöva hjälp. -Gå före du, vi kommer ikapp.
Okej, pizza. Först parallellt och sen bromsa.
Kör på. Precis så. Pizza. En fin pizza, korsa inte!
Det räcker inte med pizza. Jag kan inte… Jag kan inte sakta ner.
-Mer som en pizza! -Hallå!
Louise!
Fan också.
I slutet av budgetåret, en förlust på 200 miljoner euro?
Nej, Jacqueline, det är inte sant. Vi har investerat i fastigheter.
Håll käften. Och 1,8 miljarder i bankskulder.
-Det är inte oöverstigligt. -Inte? Konsulten håller inte med.
Det finns allvarliga tvivel kring gruppens förmåga att överleva.
-Mamma… -Nej.
Herregud.
-Tänka sig… Patrick. -Herregud.
När man talar om trollen. Vi pratade precis om er.
Bara bra saker, antar jag?
Det var ett väldigt nyanserat samtal. Eller hur, älskling?
Det var det.
Får vi slå oss ner?
Mina damer, kan ni ge oss tre stolar till, tack?
Tre?
Vi väntar på en till.
Så trevligt.
Vad ska vi äta? Räkkroketter?
-Det är normalt att du inte kan än. -Solkräm, någon?
Det har varit en produktiv första skiddag för Daan.
Om du inte gillar ostfondue, kan vi alltid beställa pizza.
-Du måste vara positiv. -Stackaren.
-Skidåkning är skit. -Du måste lära dig, bara.
Som att cykla. När man väl kan, glömmer man aldrig.
-Jag har beställt tre flaskor. -Toppen.
-Underbart. -Inte för mig.
-Dricker du inte? -Nej, det är bra.
Jag tvivlar på att vi åker mer skidor. Ta en drink.
Jag är nöjd, Juliette.
-Inget för mig heller. -Vad menar du?
Du behöver inte.
Vi får se hur länge du står emot. Hon vill också ha vin.
Du behöver inte.
-Vin är jävligt dyrt. -Utsökt. Är det en Saunt-Emilion?
Saint-Emilion heter det.
-Vet du ens nåt om vin? -Jag vet massor. Det är väldigt viktigt.
Varför är det viktigt?
-Livet är för kort för dåligt vin. -Just precis.
Skål för det.
Vems kläder är det, Daan? Juliettes pappas?
-Han är en sån skitstövel. -Vem?
-Min pappa. -Min också.
-Min är värre. -Min är definitivt värre.
Nej, min är det.
Bråkar vi om vem som har den värsta pappan?
Okej, du vinner.
Min mamma är den dummaste bitchen på planeten.
-Okej. Hoppsan. -Hallå.
Vadå "hoppsan"?
Man måste inte vara rik för att ha dåliga föräldrar.
Touché.
Jag är glad att jag sprang på dig. Du svarar inte på mina mejl.
Din telefon måste ha blockerat mitt nummer. Du svarar aldrig.
Synd.
Sköt snacket, du.
Jag pratar inte med honom.
Allt som rör Vandael-gruppen går inte längre genom Patrick.
-Inte? -Nej.
Hans hälsa tillåter inte det ännu.
Vilken otur, Patrick.
Du har med mig att göra från och med nu. Som på den gamla goda tiden.
Det var tider det. Eller hur, Jacqueline?
Om du är lika hämndlysten som din pappa, löser vi det här illa kvickt.
Han dog på grund av dig.
Svagt hjärta.
Ett brustet hjärta.
Så bara jag förstår det här rätt:
Om du dör, måste jag rikta in mig på Alexander den Store.
Din rara pojke. Eller har jag fel?
Jag skulle inte underskatta honom. Han är kapabel till mer än du tror.
Alltid redo att ge en hjälpande hand till de behövande. Eller hur, Melissa?
Skönt att höra, då biter han nog inte min.
Skål.
Angelique? Vad gör hon här?
God eftermiddag.
På tal om hundar, så är det min nya pitbull. Hon släpper inte taget.
-Sätt dig. -Tack.
Angelique erbjöd mig sina tjänster i går.
Jag råkar ha en otrolig mängd arbete åt henne.
-Vill du ha en drink, raring? -Jag tar ett glas.
Ett glas, tack.
-Så småningom blir vi som våra föräldrar. -Jag blir aldrig det.
Inte? Aldrig?
Okej. Aj.
De har aldrig pratat om sina känslor. De hanterar inte sitt trauma.
Men kroppen minns.
Om man inte bearbetar det, överförs det till ens barn. Till oss.
-Ja, det är sjukt. -Med den logiken, har alla ett trauma.
Det är vad jag tror.
Jag tror att alla har nåt de måste bearbeta, stort eller litet.
Tycker du inte att vi har blivit för mjuka?
På vilket sätt?
Jag tycker att unga människor blir alldeles för bortklemade.
Alla kan vara den de vill vara, och därför hittar vi på saker,
och skapar fler och fler problem som inte finns.
Unga människor har aldrig lidit av så många psykiska problem.
Och var tror du att de kommer ifrån?
Det börjar med föräldrar och lärare som inte kan vara strikta mot barn längre,
för det kan skapa trauma.
Vi uppmärksammar varje smärta.
Problemen blir större och större och orsakar nån sorts snöbollseffekt.
Dessutom lär vi inte unga människor att hålla sina känslor i schack.
Vi sätter en etikett på det bara.
Jag håller med om att man måste hantera det, men inte undertrycka det.
Det är inget fel med att undertrycka känslor.
Och hur skulle det se ut?
Jag tror att lycka är att förstå att livet går upp och ner,
och att acceptera den balansen.
Man måste ta det onda med det goda.
Så att uthärda vissa känslor, kalla det "undertrycka" om du så vill,
är en del av livet.
Man kan lära sig hur, men nu för tiden ger vi bara folk en massa piller.
Juliette.
Vad? Det är ju sant, eller hur?
Pillren räddade mitt liv.
Jag tror dig. Jag säger inte att pillren inte gör nåt alls,
men att träna sinnet och känslorna
kan också rädda ens liv.
Det är alltid en kombination.
Jag hade tagit 1 000 steg innan jag tog nåt piller.
Men tror du inte att utan mediciner,
har vi redan alla verktyg för att bli nåt?
Särskilt vi.
Vi har allt vi önskar. Vi kan hitta oss själva i Nepal.
Vi kan göra voodoo-sessioner på Hawaii. Dricka ayahuasca.
Men det gör vi inte, för vi är vana att ta piller för varje liten åkomma.
-Och läkemedelsbolagen kan marknadsföring. -Precis.
Så psykiska problem är bara åkommor?
-Ja, psykiska åkommor. -Nu räcker det, Juliette.
-Vad? -Kan vi hålla det civiliserat?
-Vi kanske borde diskutera något annat. -Snälla.
Det finns många vackra kvinnor här.
-Det är ett bra ämne. -Bra jobbat, Daan.
Det tog mig åratal att få diagnosen.
Alla har rätt till sin egen åsikt, eller hur?
Visst.
Okej, då är vi överens om att vara oense.
Och nuförtiden måste alla vara queer.
-Vad är det för nonsens? -Det är sant, eller hur?
Man måste vara nåt, annars passar man inte in. Gay, lesbisk, vad som helst.
Man blir utfryst för att man är hetero.
-Håll käften, Matti. -Va? Det är sant.
Starkt ämne, Matti.
Utsökt.
Du njuter av det här, va?
Ja, faktiskt. Det är verkligen utsökt.
Utvecklingen av golfbanan går bra, eller hur?
Bra för er. Ni behövde verkligen det, eller hur?
Men glömmer ni inte nåt?
Ni äger inte alla tomter än. Så ni kan inte börja bygga. Eller hur?
Pappersarbetet är snart klart.
Vårt, menar du.
Angelique?
Den sista tomten…
-Jan och jag har precis köpt den. -Ursäkta?
Ja, så vad det egentligen betyder är…
Vi kan fördröja ert projekt. Väldigt länge.
-Ja, nåt sånt. -Tu quoque.
Hur lyckades ni med det?
Ägaren är en av Jans patienter. Han hjälpte honom några gånger, så…
Jan? Den jäveln!
Hur visste du om tomten?
Er rara pojke.
Ursäkta?
Juliette.
Ja, kärleken kan vara vacker.
-Jävla idiot! -Idiot.
Vi borde vara stolta över vad våra föräldrar har åstadkommit, eller hur?
Jag vet inte om jag hade gjort likadant.
-För att du är rädd. -Det är jag inte.
Du är rädd att misslyckas, men du blir bättre än din pappa.
-Det är inte så svårt just nu. -Kan du låta bli?
Du sa alltid att du inte ville vara som han.
-Nu beter du dig som om han är bäst. -Det sa jag aldrig.
Och även om han gjorde det, så är det okej. Se vad den mannen har uppnått.
Utan honom skulle vi inte sitta här nu.
-Vi borde vara tacksamma mot Patrick. -Länge leve Patrick.
-Till och med Patrick kan få mig. -Det skulle jag vilja se.
Att strö pengar omkring sig gör inte allt okej.
Vad har hans pappa gjort dig?
Inget, men alla har rätt till sin egen åsikt.
Hallå, Lou. Ta ett glas vin, lugna ner dig lite och le.
Jag kan stötta det.
Pengar gottgör inte vad de gjorde mot oss.
Lyssna på vår champagnesocialist.
Ja, du behövde inte följa med, eller hur?
-Vad är en champagnespecialist? -Specialist!
Champagnesocialist.
-De är vänsterråttor. -Som gillar att dricka champagne.
-Är jag en? -Nej, du är för fattig för det.
Vad är det med dig? Ta dig samman.
-Lou, du låter precis som din mamma. -Ja, precis.
Så vi är alla som våra föräldrar, trots allt. Du också, Lou. Utan tvekan.
-Cirkeln är sluten. -Precis.
Vad är det här?
Inser ni ens vilken tur ni har?
Ni åker på de vackraste resorna, dricker de dyraste vinerna.
Och ni är uppenbarligen de bästa vännerna nånsin. Eller hur?
Ni är alltid öppna och ärliga om allt.
Ni ljuger inte för varandra.
Ni finns alltid där för varandra, eller hur? Oavsett situationen.
Jag är så glad att vara en del av en sån grupp.
Jag har aldrig upplevt nåt liknande.
Ni är verkligen fantastiska, varenda en av er.
Så tack för det.
Skål. För er.
-Okej, vem vill ta ecstasy? -Absolut!
Lou, du får äran. Varsågod.
Njut.
Din orm!
Hur vågar du göra så mot vår familj? Din far skulle vända sig i sin grav.
Du är lika instabil som din dotter.
Ska du säga. Som om din dotter är så normal.
Angelique. Håll käften!
-Ursäkta? -Håll käften!
Håll käften? Jag är inte tyst.
Nu ska ni lyssna på mig, madame Vandael.
Du har alltid behandlat oss som underlägsna. Som skit.
Men vi är inte skit, madame Vandael. Vi är inte personal som du kan beordra runt.
För under din tjusiga fasad, är du inget annat
än en elak, vulgär slyna.
Det räcker, nu går vi! Mamma!
Alla i Knokke vet att din kille sög av dig.
Och alla… Ja, ta en titt. Alla i Knokke vet
att han stack med dina pengar och att du inte är värd ett skit längre.
-Eleonore! -Det räcker!
-Jaqueline? -Mamma?
Jacqueline, det är okej.
-Mamma… -Jag ringer Jan.
Du ringer ingen. Judas.
Mamma… Mamma?
Kom.
Kan nån hjälpa oss?
Det är okej, mamma.
Hallå, jag är här!
Jag lyssnar. Jag är…
Undertexter: Marie Roos n.