NA MANHATTANU POSTOJE
DVA DETEKTIVSKA ODJELA KOJA SE BAVE UBOJSTVIMA:
ODJEL SJEVER I ODJEL JUG.
ISTRAŽUJU NAJOKRUTNIJE I NAJTEŽE SLUČAJEVE UBOJSTAVA.
OVO SU NJIHOVE PRIČE.
10. SVIBNJA 2001.
19.30
Kad su me nazvali,
rekli su: „Carnegie Deli. Peterostruko.”
Pet ubojstava.
Kad smo došli na mjesto zločina, ispred restorana je bila hrpa ljudi.
Restoran je bio krcat. Policija je ogradila mjesto zločina.
Željeli smo zadržati ljude kako bismo ih ispitali.
Ključno je što prije pronaći svjedoke.
Došao sam onamo i detektivi su me uputili u situaciju.
Na mjestu zločina bilo je dvoje mrtvih i troje u kritičnom stanju.
Njih troje odvezli su na hitnu, u bolnicu.
Ne mogu zamisliti da ležim ondje,
čujem pucnjeve i znam da sam sljedeća.
Ne možeš upucati pet ljudi u New Yorku.
Ulovit će te.
Pronaći će te.
Svaki ti slučaj uzme dio duše.
Ne možeš raditi ovaj posao ako ti nije stalo.
ODJEL SJEVER ODJEL JUG
Želiš saznati istinu.
To detektivi rade.
Oduvijek sam volio zaviriti iza zastora. Saznati što se uistinu dogodilo.
Važno je da obitelj ubijene osobe sazna tko je krivac.
To mi je posao.
U New Yorku, njujorška policija…
To je to.
ISTRAGE UMORSTAVA: NEW YORK
Volim New York.
Odrasla sam u Alphabet Cityju u 10. ulici. Socijalni stanovi.
Roditelji su mi bili vrlo strogi.
Nisam smjela ama baš ništa.
TIMES SQUARE, 1970-E
U srednjoj smo markirali i odlazili u kina u 42. ulici.
To je dugo bila jako sumnjiva četvrt.
Voajerski klubovi.
U igraonicama su vrebali pedofili.
Ali bilo je živo. Puno života.
Nažalost, bilo je i mnogo posla za mene.
NJUJORŠKA POLICIJA
Kad sam 80-ih postala policajka, bilo je mnogo zločina.
Policajci koji su se zaposlili tijekom 1980-ih
čistili su ulice tijekom 1990-ih.
Godine 2001. Broadway je bio na vrhuncu.
Kina su svake večeri bila krcata.
U Carnegie Deliju posao je cvjetao. Ljudi su čekali u redu da uđu.
Jako živo, ludnica.
Sve je puno turista s iščašenim čeljustima zbog ogromnih sendviča.
Nalazio se odmah do kina u kojem je Letterman snimao.
Ljudi su hrlili onamo. Restoran je bio znamenitost.
Bio je četvrtak. Odradio sam svoju smjenu.
Bio sam na igralištu, sudio sam na bejzbolskoj utakmici svog sina.
Tad su me nazvali.
Kad sam čuo riječi „centar Manhattana”
i „Carnegie Deli”,
pohitao sam onamo.
Vjerojatno sam trebao odjenuti odijelo. Nisam.
Došao sam u kratkim hlačama i majici.
Zločin se dogodio na najvišem katu zgrade u kojoj se nalazio restoran.
Sve se dogodilo na petom katu.
Razgovarali smo s domarom, sa susjedima.
Prikupljali smo informacije o žrtvama.
Suradnja s ljudima iz restorana…
Identificirali smo Jennifer Stahl.
To je bio njezin stan.
Sjećam se da sam stajao u hodniku zgrade
kada sam ugledao tipa kako silazi niza stube i fotografira.
Ne znam imena svih iz Forenzike,
ali znam ih prepoznati. Dugo sam u policiji. I mislim u sebi:
„Gdje im je auto? Tko je ovaj tip što fotka?”
Išlo je nekako ovako: „Tko si ti?
Što radiš na mom mjestu zločina? Forenzičar si?” „Nisam.” „A tko si onda?”
„Ja sam fotograf policijskog načelnika.”
Reći ću vam što sam rekao. Cenzurirajte me.
„Jebe mi se tko si. Odjebi s mog mjesta zločina.”
Parrino nije ulizica.
Svi žele doći pogledati takvo poprište.
Ali kad ste glavni, ne smijete pustiti nikoga.
Kad smo ušli u stan, na podu su bila dva trupla okrenuta licem nadolje,
s rukama na leđima.
Bili su zavezani selotejpom. Ubijeni su hicima u glavu.
Nije bila riječ o provali. Vrata nisu bila razvaljena.
To je kakav-takav trag.
Raditi s Barbarom Butcher bilo je kao da imate još jednog detektiva,
ali detektiva koji zna više od vas.
Radila sam na istragama smrti
u Uredu glavnog mrtvozornika u New Yorku.
Odlazimo na mjesto zločina i pregledavamo truplo.
Surađujemo s policijom.
Mjesto zločina je njihovo.
Truplo je moje.
Četvero ljudi bilo je postrojeno i ustrijeljeno.
Jedan, dva, tri, četiri.
Krv se skupila u pravokutnik
na podu dnevnog boravka.
I mrlje krvi
na mjestu gdje je dvoje ljudi odvezla hitna pomoć.
Fotografirala sam rane i poveze.
Ruke i gležnjevi su im bili vezani.
Jedan od detektiva mi je rekao:
„Odvest ću vas gdje mislimo da se zbilo prvo ubojstvo, prva žrtva.”
To je bila Jennifer Stahl.
Netko mi je rekao da je stan njezin
i da ju je hitna odvezla jer je još imala puls.
Iako tijelo nije ondje, moram prikupiti sve dokaze,
sve što mogu saznati o toj osobi ako je izgledno da će umrijeti.
Vratili smo se u mali studio za snimanje.
Divna prostorijica za kreativu.
Nešto što bih ja željela imati.
MJESTO SMRTI J. STAHL
Na trenutak me preplavio osjećaj tuge.
Prizor krvi u tom malom…
U tom malom slatkom studiju. Nije bio dobar osjećaj.
Morate paziti da vas osjećaji ne ponesu.
Morate biti brzi. Bum! Potisnete osjećaje.
Ne smijete ih pokazati. Usredotočite se na posao.
Sjećam se kad sam ušao u stan.
Bilo je očito da se tu odvija preprodaja.
Nije bila riječ o sitnom dilanju loše trave
u parku, ništa slično tome.
Prodavala je skupu marihuanu.
Otkrili smo da droga i novac nedostaju.
Prva je pomisao ta da je pljačka pošla po zlu.
Ali petero vezanih ljudi,
to je neobično, pogotovo u centru Manhattana.
To se ondje ne događa.
Svi ustrijeljeni u glavu, u potiljak, doslovce smaknuti.
Možda je riječ o osobnom ili obiteljskom problemu,
možda je Jennifer imala problema s dečkom ili nekim drugim.
Nije nam bila važna činjenica da je Jennifer Stahl prodavala travu,
iako marihuana nije bila legalna.
Brinulo nas je to što je petero ljudi upucano.
Mediji su pratili slučaj od početka.
Doznali su za to odmah te noći.
22.00 DVA SATA NAKON UBOJSTAVA
Detektivi i istražitelji prikupljaju tragove
nakon što su dva muškarca i jedna žena ubijeni,
a drugi muškarac i žena završili u bolnici.
Prijateljica me nazvala i rekla: „Mich, jesi li… Uključi televizor.
Jesi li vidjela? Došlo je do pucnjave kod Jen.”
Prekidali su emisije.
Masakr iznad Carnegie Delija.
…koji su smaknuti u zgradi, bili su vezani i začepljenih usta.
Slomila je prst i imala je operaciju.
Ugledala sam gips na ruci i znala sam da je to Jen.
Znala sam da je to ona.
Pritisak medija mnogo nam je pomogao.
Manhattan je u policijskom smislu podijeljen na odjel Sjever i odjel Jug.
Crta razdvajanja je 59. ulica.
Odjel Jug pokriva sve južno od 59. ulice,
sve do Batteryja, od rijeke do rijeke.
Svaka četvrt ima nekoliko postaja.
Svaka postaja ima ekipu detektiva.
Te ekipe služe kao podrška
kada se dogodi ubojstvo na području pojedine postaje.
Slučaj je dodijeljen policijskoj postaji Centar sjever.
Područje djelokruga odjela Jug.
Što više ljudi radi na slučaju, više ćete informacija imati.
Pa stoga pozovete odjel Sjever.
Zvali bi nas da im pomognemo.
Mi nikad nismo zvali njih da nam pomognu.
Dečke s juga zvali smo „mekušci”. Policajci koji rade na sjeveru su opakiji.
Bilo je to natjecanje.
No na jugu sam promijenila mišljenje.
Na jugu morate mućnuti glavom i upregnuti istražiteljske vještine
jer u mnogim slučajevima žrtva ne poznaje ubojicu.
Mnogi počinitelji su iz New Jerseyja, Brooklyna, Queensa.
Mogu biti odasvud.
Bilo je svjedoka koji su vidjeli crveni auto kako odlazi.
Bio je u blizini restorana.
Ove informacije, kad se stave na skup,
ili će se uklopiti u obrazac istrage
ili ćete ih odbaciti.
Ali sve vrijedi istražiti.
Bila je to utrka s vremenom da saznamo što više.
Identificirali smo Jennifer Stahl. I njezin stan.
Nakon toga moramo identificirati sve žrtve.
Najprije moraš identificirati žrtvu.
Tek tada otkrivaš što se dogodilo.
Viktimologija. Istražuješ njihovu prošlost.
Imali smo bazu podataka bandi. Tražili smo žrtve među njima.
Pitate Odjel za narkotike znaju li nekoga od žrtava.
Nadimci, telefonski brojevi.
Stephen King i Charles Helliwell pronađeni su mrtvi na poprištu.
Jennifer nije preživjela.
Umrla je nekoliko sati poslije.
Hitac u glavu.
Preostalih je dvoje, čudom Božjim,
preživjelo iako su dobili metak u glavu.
Imao sam osjećaj da me netko čuva.
Da je moja majka sa mnom ili nešto slično.
Bog mi je bio na jednom ramenu, majka na drugom. Jer…
Bilo je jako čupavo.
Nastrijeljen sam u desnu stranu glave,
iza uha, blizu linije kose.
Metak je izašao iznad zatiljne kosti.
Pratio je krivulju lubanje i izašao.
Imao sam sreće,
jer da je ušao, vjerojatno ne bih bio ovdje.
Nisam se micao jer nisam znao…
Ležao sam u velikoj lokvi krvi.
Nisam znao hoće li se metak…
Hoće li se pomaknuti još dublje u lubanju ili…
Mislio sam da ću umrijeti.
Tako da se nisam micao.
Kad sam mislio da su otišli,
oslobodio sam ruke od ljepljive vrpce,
posegnuo za mobitelom u džepu i nazvao 911. Nazvao sam mnoge ljude.
Ne znam. Htio sam se oprostiti od prijatelja.
Dvoje koje je preživjelo…
Pokušali smo uzeti izjave od njih.
Detektivi su bili ondje čim sam došao u bolnicu.
Rekao sam im što sam znao.
Što sam vidio.
Otkrili smo da su žrtve bile kazalištarci, umjetnici.
Jedna od preživjelih žrtava bila je zaručnica ubijenog.
ZARUČENI ROSEMOND DANE - CHARLES HELLIWELL
Rekao sam policajcu: „Ušao sam. Jen me upoznala s parom,
Rosemond i Treyem, koji su došli iz St. Johna.”
Sjedili su i pili vino.
Pridružio sam im se.
Došao sam je ošišati i nabaviti travu.
Frizer sam, pa smo se malo trampili.
Nakon otprilike 15 minuta netko je pozvonio.
Sve se odigralo jako brzo. Ušla su dvojica muškaraca.
Razlikovali su se po visini.
Jedan je bio viši i zgodniji od drugog.
Nisam imao pojma tko su.
Viši je izvadio pištolj i rekao:
„Lezite na pod i stavite ruke na leđa.”
Poslušao sam ga i…
Mislio sam da će to spriječiti daljnju eskalaciju, ali…
Jedan je odveo moju prijateljicu Jennifer u drugu sobu.
Sjećam se da je rekla:
„Uzmi što god želiš. Nemoj nauditi mojim prijateljima.”
Tada sam začuo prvi pucanj.
Mislim da ju je tada ubio.
Nakon toga je više nisam čuo.
Mislim da sam tada…
Tada sam shvatio…
„To je to.”
Mislio sam da smo…
Mislio sam da je to kraj.
U New Yorku ne nazivate rodbinu žrtve da im priopćite vijest o smrti.
Morate pokucati na vrata usred noći ili u po bijela dana
i reći im da je član njihove obitelji preminuo.
To je najteži dio.
To nije lako prevaliti preko usana. Reći nekome da mu je najmiliji ubijen.
Na tragičan i besmislen način i…
To je jednostavno nešto drukčije.
Znate, jednostavno…
Možete osjetiti tu bol kad ljudi čuju vijest.
Jednostavno…
Da. Nije lako.
-Saznale smo 11. svibnja. -Jedanaestog.
Mama i tata bili su na Cape Codu. Na vrata im je pokucao policajac.
Majka je zalijevala cvijeće u kućnom ogrtaču i…
U šest ujutro.
Pojavila su se dva policajca i pitala: „Jeste li vi Karen Helliwell?”
-Imala je loš predosjećaj. -Srce joj je sišlo u pete. Da.
Pitali su: „Je li vaš suprug ovdje?”
Došao je, pa su ih posjeli.
Rekli su im da je Trey mrtav.
-Da. -Životi su nam se tog dana promijenili.
Ubijen je dva dana prije rođendana. Bila je sezona jorgovana.
Obožavao je jorgovane.
Rođen je i umro u cvatu jorgovana.
Na vrhuncu sezone.
Znali smo da Trey ide u New York
upoznati Rosemondinu obitelj i prisustvovati vjenčanju.
Trebali su odsjesti u stanu Jennifer Stahl iznad Carnegie Delija.
-Da. -Tako su završili ondje.
Srcem sam uz njih.
Rosemond je došla posjetiti Jen,
ali bila sam jako tužna jer Trey nije poznavao Jen.
Bio je samo prijatelj njezine prijateljice.
Prikupili smo 18 različitih otisaka prstiju
u stanu i na ogradi stubišta.
Ali nismo našli čahure. To ukazuje na nešto.
Pet hitaca. Nema čahura.
Vjerojatno je riječ o revolveru.
Možda su bacili pištolj u kanalizaciju.
Pozvali smo nadležne. Pregledali smo smeće.
Policajci su pregledavali kante za smeće.
Činili smo sve da prikupimo što više informacija.
Na stubištu je bila nadzorna kamera.
Te su noći to otkrili.
Na snimci su bila dva crnca.
Jedan s dreadovima u majici s kapuljačom, a drugi s kratkom kosom.
U svojoj karijeri,
od stotina ubojstava na kojima sam radio,
u samo je dva slučaja postojala snimka.
Iznenadio sam se kad sam je vidio.
Pomislio sam: „Opa! Ovo je odlično.”
Znali smo da su to sumnjivci,
ljudi koje želimo ispitati.
Ubojstva su se dogodila u 19.30.
Satima smo istraživali isto mjesto.
U Jenniferinu stanu bila je telefonska sekretarica.
Preslušali smo poruku.
Prijateljica je pitala je li dobro.
Jennifer joj se nije javljala i pitala se gdje je.
Nazvala sam Jennifer dok su se događala ubojstva.
Zbog poruke smo morali ispitati prijateljicu i saznati zašto je zabrinuta.
Zašto se brinula što joj se Jennifer ne javlja?
11 H 15 SATI NAKON UBOJSTAVA
Jutro 11. svibnja.
Detektivi iz Odjela za ubojstva ušetali su u moju kuću.
Izgledali su kao iz Njujorških plavaca.
Ispitivali su me o njezinu poslu.
Rekla sam im da smo se kod nje okupljali.
Prijatelji su se družili, pušili i razgovarali.
Bio je to krug poznanika,
ali ne nužno i prijatelja.
Jennifer je prodavala travu kako bi se mogla baviti umjetnošću.
Otkrili smo da je glumila u Prljavom plesu.
No glazba ju je u tom trenutku zanimala više nego ples i gluma.
Dilala je travu u svom studiju.
Voljela je dovoditi prijatelje i snimati s njima.
Ljudi koji su ulazili i izlazili iz Jenniferina stana
bili su njezini prijatelji.
Bilo je sve više ljudi.
Mislim da joj se katkad činilo kaotično, teško podnošljivo.
Stalno je netko zvonio.
Povremeno bi zadužila nekoga da pušta ljude u stan.
Te je noći Stephen bio dežurni vratar.
Prodavala je travu prijateljima i ljudima iz šoubiznisa koje je poznavala.
Prodavala je travu slavnima.
Ekipa iz Saturday Night Livea i slično.
Njezina klijentela bila je provjerena.
Morala te poznavati.
Ako bi rekao da te taj i taj poslao, ne vjerujem da bi te pustila u stan.
Bila je jako oprezna.
Nama, njezinim prijateljima, to je jako teško palo
jer da su htjeli nešto od Jen,
ona bi im to dala.
Nije bilo razloga ustrijeliti pet ljudi.
Vidjela sam Jen nekoliko dana prije nego što je ubijena.
Bila je prilično uzrujana.
Svađala se s dečkom.
Mislim da je htjela otići, a on ju je zgrabio za ruku
i pritom joj slomio prst.
Jedan od sumnjivaca bio je crnac s dugim dreadovima.
Bila sam sigurna da ju je ubio njezin dečko
jer je odgovarao opisu.
Od Barbare smo saznali ime dečka Jennifer Stahl
i morali smo ga ispitati.
Očito su imali problema u vezi.
Morali smo se uvjeriti da nije upleten u ubojstvo.
Bio sam siguran da to nije bio njezin dečko. Nije mu sličio.
Upoznao sam ga i uvijek je bio ljubazan.
Nisam mislio da bi učinio takvo što.
Ispitali smo Jenniferina dečka,
ali ispostavilo se da ima valjan alibi, pa smo ga maknuli s popisa sumnjivaca.
Znali smo da on nije počinitelj.
Kad me nazvao, rekao mi je da mora angažirati odvjetnika
jer svi misle da je on ubojica.
Rekla sam: „Da, i ja sam to mislila.”
Odgovorio mi je: „Kako si to mogla pomisliti?
Volio sam je!”
Rekla sam: „Svađali ste se.
Imala je slomljen prst
i rekli su da je crnac s dreadovima viđen na poprištu.
Što sam mogla?” Rekao je: „Kako si mogla misliti da ću je povrijediti?”
Ispričala sam mu se.
Nakon što su me pustili iz bolnice,
detektivi su mi rekli da će Rosemond još dugo biti u bolnici
jer joj se zrno zaglavilo u vilici.
Nismo se poznavali.
Oboje smo bili žrtve užasnih okolnosti.
Ona više nego ja.
Izgubila je
svog partnera, tako da…
Ne mogu to ni zamisliti.
Kao tužitelj,
moram izvući što više informacija u što kraćem vremenu.
No u isto vrijeme moram imati na umu da je traumatično razgovarati o nečemu
što ljudi žele zaboraviti.
Razgovarao sam s Rosemond dva dana poslije incidenta.
Opisala je kako su joj se pucnjevi
sve više približavali
i kako je bila sljedeća na redu.
Čula je hitac koji je ubio njezina zaručnika Charlesa Helliwella.
Ne mogu ni zamisliti da ležim ondje, čujem pucnjeve
i znam da sam sljedeća.
Rekla je sebi da će se okrenuti
kako bi vidjela svog ubojicu.
Pomaknula se i okrenula glavu sekundu prije nego što su pucali u nju.
To joj je možda spasilo život.
Rosemond je rekla da se Stephen King javio na interfon.
Čula je kako Stephen King govori Jennifer da je Sean na vratima.
Jennifer je rekla: „U redu. Pusti ga.”
Tako smo saznali za ime „Sean”.
Nismo imali prezime, ali imali smo barem ime jednog od njih.
12. SVIBNJA 2001. DVA DANA NAKON UBOJSTAVA
Dva glavna traga
bila su ime „Sean”
i nadzorna snimka.
Njih smo morali pobliže istražiti.
Skupili smo otiske s mjesta zločina,
ali nismo znali hoćemo li imati koristi od njih
ili su to otisci načelnikova fotografa.
Razgovarali su s ljudima koji su kupovali travu od nje.
Pokušavali su istražiti svaki trag i uspostaviti vezu.
Možda je riječ o poznaniku koji poznaje „Seana”.
Kad sam vidjela snimku, nisam prepoznala Seana.
Nisam znala tko bi to mogao biti.
Nakon što smo pretražili stan
i prikupili forenzičke dokaze,
počeli smo tražiti tragove. Stvari koje nisu forenzički povezane,
komadi papira, fotografije i slično.
Pronašli smo životopis koji nas je usmjerio prema Seanu.
Navodno je bio tehničar Georgea Clintona i Parliament-Funkadelica.
Jen se uvijek trudila povezivati ljude s ciljem stvaranja nečega.
To je bio velik dio njezina rada.
Otišli su na adresu koju je Sean Salley naveo u svom životopisu,
ali nije ondje živio. Otišao je odande.
Usredotočili smo se na Seana.
Posjetili smo mnoga mjesta u New Jerseyju.
Detektivi su kontaktirali s gotovo svakom osobom koju je poznavao.
Jedna od tih osoba pogledala je nadzornu snimku iz Carnegie Delija
i prepoznala Seana Salleyja.
No prepoznala je i drugu osobu koju smo pokušavali identificirati.
Znala je da mu je nadimak „Dre”.
Počeli su tražiti i njega.
Ulazimo u različite kuće, intervjuiramo ljude…
Bili smo u… Bio je to stan njegove djevojke.
Poznavala je jednog Drea,
bio je to njezin dečko i životni partner Andre.
Andre nije bio ondje.
Samo sam ja imao posjetnice. Zato je moja bila posvuda.
20. SVIBNJA 2001. DESET DANA NAKON UBOJSTAVA
U nedjelju ujutro 20. svibnja…
netko nas je nazvao u ured.
Bio je to Andre.
Želio je razgovarati s nama.
Andre Smith pojavio se, ironično, u crvenom autu
koji je odgovarao opisu auta koji su svjedoci vidjeli
u blizini mjesta zločina.
Kad je Andre Smith došao,
pitali smo ga želi li dati otiske,
na što je pristao i uzeli su mu ih.
Pretpostavljam da je mislio da će biti dovoljno pametan
da se neće uhvatiti u zamku, ali će ujedno pokazati da surađuje.
To mu je vjerojatno bio cilj.
Prva dvojica detektiva dugo su razgovarali s njim.
To su bili viši detektivi.
Satima su razgovarali s njim.
A kad su shvatili da se vrte u krug,
došao je sljedeći tim. Odmorni i naspavani dvojac.
Kao da imaš neograničen broj igrača koje možeš uvesti s klupe
dok ne nađeš igrača koji će ostvariti napredak, a onda nastaviš s tim.
Billy i Tommy ulaze i pokušavaju razgovarati s njim.
Zanijekao je da je bio na Manhattanu i na mjestu zločina
te da zna tko je Sean Salley.
Pokazao sam mu nadzornu snimku.
Lice Andrea Smitha jasno se vidi.
„Ne.” Zanijekao je.
Kao u onoj…
Koja je to Shaggyjeva pjesma? „To nisam bio ja.”
Jako dobro poriče, a ujedno nastavlja govoriti…
I uvijek…
Često se šalimo o „razinama poricanja“.
„Ne znam o čemu govoriš. Nisam bio ondje.”
„Znam o čemu govoriš. Nisam bio ondje.” „Bio sam ondje, ali nisam to učinio.”
A na kraju: „Bio sam ondje i učinio sam to.”
Vodimo ga kroz te razine poricanja.
Dok je bio u sobi za ispitivanje,
javili su nam da se njegovi otisci poklapaju s otiscima na ljepljivoj traci.
To je bilo iznimno važno
jer smo do tog trenutka bili prilično sigurni da je bio ondje.
Bili smo uvjereni da je umiješan,
ali nije bilo fizičkih dokaza koji bi nam to potvrdili.
Detektivima je to golema injekcija samopouzdanja
jer znaju da su na pravom putu.
I tada mogu još više pritisnuti sumnjivca
jer znaju da je bio ondje,
za razliku od pritiskanja kad ne znate gdje je bio.
Satima smo bili unutra.
Iskušali smo različite pristupe jer nije bilo pomaka.
Bio je prilično čvrst.
Šest detektiva razgovaralo je s njim
i rekli su mu da je ulovljen s prstima u pekmezu, a on je poricao.
Tom Bidell i ja razgovaramo i pokušavamo smisliti drugu strategiju.
Irma je ušla u sobu.
Pitala je: „Bi li vam smetalo da uđem i razgovaram s njim sada dok jede?”
„Ne bi, Irma. Samo daj.” Netko svjež i nov, može.
Bilo što, samo da unesemo neku promjenu.
„Neka žena uđe. Možda ga može smekšati.”
Ne znam tko je Andre Smith.
Ne znam tko je osoba dok ne sjednem pred nju.
Tada je mogu više-manje pročitati, skužiti kakva je.
Što joj je okidač. Rekoh: „Podsjećaš me na mog brata Rubena.”
Tako je i bilo. Podsjećao me na brata Rubena.
Najprije razgovaram s počiniteljima na osobnoj razini,
a zatim prijeđem na ispitivanje.
To funkcionira jer se opuste kraj mene.
Ali neki su rekli:
„Ta mi se Rivera prvo smiješila, a onda mi zabila nož u leđa.”
Irma ima sposobnost pročitati sumnjivca
i shvatiti što to treba povezati
kako bi mogla dobiti odgovore koje treba.
Nije me briga nosiš li odijelo od 5000 dolara
ili si beskućnik u trenirki i prljavim tenisicama.
Prema svima se odnosim s poštovanjem.
Svi loši ljudi ipak u sebi imaju zrnce dobrote, bez obzira na sve.
Moraš pronaći to zrnce kad ih ispituješ.
„Kakvo si djetinjstvo imao?” „I ja.”
Nisam imala igračke kao dijete. Katkad nisam imala Božić.
Nismo imali hrane.
Živjela sam u socijalnom stanu, mogu se povezati s njima.
Andre Smith bio je vrlo pristojan.
Govorio je staloženo.
Rekao je da ima dijete.
„Imaš dijete?” Znala sam da će ga to smekšati.
Iskoristila sam to.
Odjedanput sam primijetio promjenu.
Podigao je glavu.
Bio je usredotočen. Slušao ju je.
Pogled mu se malo razvedrio.
Pogodila ga je u žicu.
Rekao mi je da je to učinio jer je trebao kupiti pelene za dijete.
Tad sam pomislila da je spreman.
Rekla sam mu: „Moji će se prijatelji sada vratiti.
Možeš im vjerovati.”
Irma nam je dala znak.
Morao sam se okrenuti. Prekinuo sam Tommyja
jer je jeo jebeni Suzy Q i pio Yoo-hoo,
što je bila njegova uobičajena večera.
„Hej, seronjo, idemo.
Ostavi Suzy Q. Vratimo se unutra.
Tip je okrenuo ploču. Idemo pokušati.”
Bio je to ogledni primjer timskog ispitivanja sumnjivca.
Irma je uspostavila osobnu vezu i pripremila ga.
To je prijelomna točka
u kojoj prestaju poricati i spremni su izbljuvati informacije.
Kima glavom dok mu postavljam pitanja. Uspjeli smo nagovoriti Andrea da govori.
Rekao je da je Seana Salleyja upoznao u Newarku preko zajedničkog prijatelja.
Sean Salley govorio je kako mu je teško i kako nema novca.
Iznio je plan o pljački stana na Manhattanu u kojem se prodaje trava.
Andre Smith je na kraju ispričao kako su se ubojstva dogodila.
Namjeravao je ući i uzeti travu i novac.
Rekao je: „Kad me djevojka molila da ne naudim njoj i njezinim prijateljima,
rekao sam joj da nisam zbog toga došao.”
Skupljala mu je novac i travu.
Gledao je van. Salley je imao problema s vezanjem ostalih.
Izašao je i rekao: „Ostani s njom.”
Počeo ih je vezati vrpcom,
a onda je rekao: „A on ih je počeo ubijati.”
Dok smo sastavljali pisanu izjavu za priznanje Andrea Smitha,
saznao sam da je policijski načelnik ljut na mene
jer sam udaljio njegova fotografa.
Naljutio se i jer sam došao na poprište u kratkim hlačama i majici.
U roku od dan-dva načelnik me udaljio sa slučaja.
Prebacio me u 25. postaju u Harlemu u tamošnji detektivski odjel.
Irma je rekla: „Napiši njegovo ime na komad papira.
Stavi taj komad papira u cipelu,
gazi ga deset dana i sve će se riješiti.”
Moja baka. Bila je santerijanka.
Zakleta vjernica.
Naučila me da, kad ti netko učini nešto nažao,
napišeš ime te osobe na komad papira…
Znam da ćete odsad svi to raditi.
Staviš ga u cipelu i gaziš po njemu.
Gaziš po njemu i kažeš da želiš da ti se makne s puta.
Teško je otići jer si glavni.
Ali ne mogu detektivima davati svoje mišljenje ili upute
i potkopavati novog šefa.
Sad je netko drugi odgovoran.
Ako te nazovu i pitaju za savjet, sjajno.
Ali ne možeš ih nazivati i nuditi im savjete.
A ni njima nije lako
jer znaju da je načelnik ljut na mene.
Ne žele razgovarati sa mnom jer ne žele da ih povezuju sa mnom.
Tako da…
Prisilio sam se na to da se potpuno maknem sa slučaja.
Nisam ga pratio ni u medijima.
23. SVIBNJA 2001. 13 DANA NAKON UBOJSTAVA
Ubili su troje ljudi i nastrijelili dvoje za 2800 dolara.
Njujorška policija uhitila je gospodina Andrea Smitha.
A što se tiče drugog osumnjičenog za te gnusne zločine,
kojeg su detektivi identificirali kao Seana Salleyja…
Njujorška policija neće stati
dok ne bude u pritvoru
zajedno sa svojim suradnikom.
Predlažem mu da učini što i Andre Smith
i preda se u najbližoj policijskoj postaji.
Andre Smith rekao je da je otišao iz stana sa Seanom Salleyjem.
Vratili su se u Newark
i tada je posljednji put vidio Seana Salleyja.
Nastavili smo tražiti Salleyja.
Morali smo pronaći broj mobitela,
a onda i sam mobitel.
Pratili smo signal njegovog mobitela.
Zaustavio se u Louisiani.
Imali smo ekipu detektiva u New Orleansu.
Salley je uvijek bio korak ispred.
Jednostavno moraš tragati dalje,
tražiti informacije o mobitelu, ali on ga se riješio.
Ponestalo nam je tragova.
I dalje smo ga tražili, ali prošla su dva mjeseca.
Slučaj se ohladio.
Izložili smo slučaj u emisiji Najtraženiji.
U Najtraženijima se emitirao prilog o Seanu Salleyju
i ubojstvima iznad Carnegie Delija s ciljem saznavanja novih informacija.
To je nacionalna emisija.
Gledaju je ljudi širom SAD-a,
koje smo na taj način obavijestili.
Bog blagoslovio Ameriku. To želim reći.
Nakon 20 minuta od emitiranja emisije
ljudi su počeli zvati.
Netko u Floridi ga je prepoznao i javio nam.
Rekli su da je u skloništu za beskućnike u Miamiju.
Odmah smo nazvali Miami.
Rekli su: „Uhvatite ga.”
Detektiv iz Miamija ispitivao je ljude u skloništu za beskućnike.
Sean Salley ušao je u predvorje, opazio ga i pobjegao.
Psi su ga našli i stjerali u nečije dvorište.
Uhitio ga je policajac sa psom.
Pas ga je ugrizao za lijevu podlakticu,
ali pružena mu je pomoć i trenutačno je u pritvoru.
Prijete mu tri optužbe za ubojstvo prvog stupnja
i jedna optužba za nenasilno opiranje uhićenju.
Prije nego što su ga uhvatili, kad god sam nešto začuo…
Noćima nisam spavao. Mislio sam da netko dolazi.
Kad su obojica uhvaćeni,
laknulo mi je.
UHVAĆEN BJEGUNAC IZ MASAKRA U CARNEGIE DELIJU!
Šef odjela detektiva okruga Manhattan
rekao mi je da odem u Floridu i ispitam Seana Salleyja.
Katkad, kad su ljudi u bijegu, lakne im kada ih uhvate.
Činilo se da mu je u tom trenutku laknulo što su ga uhvatili.
Razgovarala sam s njim.
Jednostavno je odustao.
Dao im je usmenu i pisanu izjavu u kojoj je priznao da je ubio Jennifer.
Iako je rekao da je pištolj slučajno opalio.
Ostatak krivnje za žrtve u dnevnoj sobi
prebacio je na Andrea Smitha.
Činjenica da je priznao da je povukao okidač,
slučajno ili ne, i tako ubio Jennifer Stahl,
bila je vrlo važna.
Bila je važna jer u slučaju podizanja optužnice za teško ubojstvo
nije važno je li okrivljeni nekoga ubio namjerno ili slučajno.
Zapravo, uopće nije važno ni je li osoba umrla
jer si je ustrijelio ti ili netko drugi.
Ako si sudionik oružane pljačke,
odgovoran si za ubojstva
jednako kao i osoba koja je povukla okidač.
OPTUŽBA: UBOJSTVO DRUGOG STUPNJA
Phillip King sjedio je u drugom redu sudnice.
Prvi je put vidio Seana Salleyja,
jednog od optuženih za ubojstvo svoga sina Stephena.
Stalno sam si govorio: „Suzdrži se.
Nemoj skočiti preko ograde i napasti ga.”
Vidio sam. Vidio sam kroz što je prošao.
Nadam se da takav odnos imam sa sinom.
Imam knedlu u grlu.
Siguran sam da imam, a takav sam odnos imao i s ocem.
Užurbano se pripremamo za suđenje.
Za nas je prošla godina,
ali za majku, oca, brata ili sestru žrtve
kao da se dogodilo jučer.
RUJAN 2001. TRI TJEDNA PRIJE SUĐENJA
Utorak je.
S djecom sam, vozim ih u školu.
Javljaju da se avion zabio u Svjetski trgovački centar.
Na meni su traperice i majica.
Zbog lošeg iskustva s Carnegie Delijem otišao sam kući i odjenuo odijelo.
To mi je oduzelo oko 20 minuta.
Čuo sam pad drugog aviona dok sam bio u stanu.
Bila je istina… Kad kažu „užas”, to je bilo upravo to.
Svi su bili jebeno izvan sebe i uplašeni.
Ama baš svi.
Nevjerojatno je što se ondje dogodilo.
Kad se sve srušilo… To ne možeš zaboraviti.
Izgubio sam dobre prijatelje.
Teško je govoriti o tome.
Preživio sam 11. rujna.
Da nisam izgubio 20 minuta na presvlačenje,
možda bih se našao na drugome mjestu i ishod bi bio drukčiji.
Vjerujem da mi je to što sam se otišao presvući u odijelo
i nisam odmah otišao na poprište spasilo život.
Ljudi su poginuli toga dana.
Ali nastavili su umirati i godinama poslije.
Dvadeset godina poslije dijagnosticiran mi je rak povezan s napadom.
Teroristima se napad višestruko isplatio.
Sva sam bila u događajima od 11. rujna.
Sve se preokrenulo naglavačke.
Ti su mi događaji drastično promijenili život.
Posao, privatni život, sve.
Svi smo bili uključeni. Svi smo bili ondje.
Svi smo smatrali da si trebamo pomoći i paziti jedni na druge.
To smo i učinili.
A onda smo se vratili poslu i nastavili ga valjano odrađivati.
SVIBANJ 2002. JEDNA GODINA NAKON UBOJSTAVA
POLICIJA - NE PRILAZI
Suđenje je počelo gotovo točno godinu dana nakon ubojstava.
Bio je to jedinstven slučaj.
Nikad nisam vidjela takvo što.
Obojici se sudilo u isto vrijeme.
U sudnici su bile dvije porote i dva optuženika.
Pozitivna stvar u tome bilo je to
što se preživjele žrtve nisu morale vraćati
i proživljavati to dvaput u dva odvojena suđenja.
Jednom je dovoljno.
Ne volim biti u središtu pozornosti, a evo me, u sudnici, pričam svoju priču.
Usredotočio sam se na prijateljicu Francescu, koja je otišla onamo sa mnom.
To me malo smirilo.
Suđenje je trajalo nekoliko tjedana.
Bilo je mnogo svjedoka.
Željela sam shvatiti što se dogodilo Jen,
što se dogodilo njezinim prijateljima koje je voljela.
Bilo je previše teško gledati fotke s mjesta zločina.
Jedan je počinitelj rekao:
„Dok sam držao Jennifer na nišanu,
ruke su mi se tresle i bilo me strah.
Samo sam želio otići odande. Pištolj je slučajno opalio.”
Ne, nije.
To znamo zato što je Jenniferina rana na glavi,
rana od metka, bila rana od bliskog kontakta.
Nemoj mi govoriti da si drhtao i da je pištolj slučajno opalio.
Uperio si ga s namjerom da je ubiješ i pucao si u nju.
Dokazi ne lažu.
Ljudi lažu.
Puno.
OBOJICA SU KRIVA
SVAKI DOBIO 120 GODINA
SUDAC IH ŠALJE NA ROBIJU
Kad smo čuli presudu za Carnegie Deli,
osjetili smo olakšanje i osjećaj ponosa.
Bio sam jako sretan zbog sveg tog truda,
zbog ljudi koji su preminuli,
zbog Rosemond i Anthonyja, koji su još bili živi,
zbog njihovih obitelji.
Napokon su dobili barem nekakav zaključak.
Mogao sam mirno spavati.
„Više nećeš ugledati svjetlo dana.”
Jesu li ljudi skakali i slavili? Ne.
Bio je to vrlo miran trenutak
i ljudi su jednostavno…
Grlili su se i plakali.
-Rekli su: „Dobro, to je to.” -Da.
Pravda je zadovoljena.
Jenina smrt utjecala je na mnoge od nas,
ali nismo se poznavali.
No na kraju smo se svi povezali.
Svake godine nakon te tragedije
slavili smo Jenin život na njezin rođendan.
Dan generalice Jen.
Bila je tako divna duša.
Doista je bila.
Irma me nazvala i rekla mi za presudu. Bilo mi je jako drago što su osuđeni.
Ali to nije…
Nije kao osvajanje Svjetskog prvenstva.
Nisi ushićen, jer je netko morao umrijeti.
Jako je čudno. Ne mogu objasniti taj osjećaj.
Kad sam postala policajka, imala sam napadaje panike.
Prvi put kad sam to doživjela,
imala sam dva mrtvaca u danu. Nikad dotad nisam bila izložena smrti.
S vremenom sam naučila isključiti svoje osjećaje.
Mogu zamisliti prekidač u glavi. Prekidač za svjetlo. I mogu reći „klik”.
„Uključi, isključi.” Mogu ih isključiti.
Nije da mi nije stalo. Nego…
Nemaš kontrolu nad onim što će se dogoditi.
Naučiš živjeti iz dana u dan.
Tako živim, iz dana u dan.
Ta su ubojstva bila besmislena.
Podsjetila su me na moj prvi slučaj,
kad sam shvatila koliko ljudi mogu biti zli.
To je bio slučaj Michaela McMorrowa iz 1997.
Bilo je tako brutalno.
Pretjerano.
Jedno od najuznemirujućih mjesta zločina koje sam vidjela, a vidjela sam tisuće.
Dobili smo dojavu o nestaloj osobi na adresi Central Park West 115.
Zgrada u kojoj žive vrlo bogati.
Zatječemo djevojku i mladića u kadi
kako peru jedno drugo.
Iako je situacija bila neugodna,
primijetio je krv.
Rekla je: „Truplo je u jezeru.”
Truplo u jezeru. Koje su šanse za to?
Truplo 44-godišnjeg Michaela McMorrowa
izvađeno je iz jezera u njujorškom Central Parku.
Uboden je 30 puta, torzo mu je razrezan, utroba izvađena.
Zašto bi ga netko tako uništio?
Zašto?
Prijevod titlova: Ivan Fremec io?