MANHATTANIN SAARELLA
ON KAKSI RIKOSPOLIISIRYHMÄÄ, JOTKA TUTKIVAT MURHIA,
MANHATTAN NORTH JA MANHATTAN SOUTH.
NE TUTKIVAT JULMIMPIA JA VAIKEIMPIA MURHATAPAUKSIA.
NÄMÄ OVAT HEIDÄN TARINANSA.
TOUKOKUUN 23. 1997
Memorial Day -viikonlopun perjantaina -
saimme puhelun kadonneesta osoitteessa 115 Central Park West.
MAJESTIC-ASUNNOT
Rakennuksen nimi on Majestic.
Se on hyvin vauras.
Majesticissa oli kaikki mukavuudet.
Ovimiehet, vastaanotto -
ja kaikki muu, mitä sillä tasolla vaaditaan.
Menimme paikalle ja tapasimme herra Abdelan,
joka kertoi, ettei hänen tyttärensä ollut tullut kotiin.
Lee Furman alkoi kuulustella isää selvittääkseen asian.
Ovimies sanoi: "Ei hän ole kadonnut.
Hän on kodinhoitohuoneessa aulan perällä."
Ovimies näytti meille tietä.
Kun herra Abdela avasi oven,
näimme nuoren tytön ja pojan -
ammeessa pesemässä toisiaan.
He olivat Daphne Abdela ja hänen poikaystävänsä Chris.
Luulin heidän sekstailevan, koska he olivat ammeessa.
Vaikka tilanne oli kiusallinen,
hän huomasi verta.
Kysyin verestä, ja Daphne sanoi satuttaneensa päänsä rullaluistellessaan.
Verta ei ollut niin paljoa, että olisimme epäilleet jotain.
Hän olisi voinut kaatua.
Chrisillä oli myös haava silmäkulmassaan.
Sekin oli pieni eikä merkittävä.
Tyttö oli vihainen, koska olimme siellä.
Hän huusi isälleen: "Miksi soitit poliisit?
Vihaan kyttiä."
Sitten Daphne huusi: "Painukaa helvettiin. Sulkekaa ovi."
Sitten herra Abdela sanoi:
"Kaikki on kunnossa. Vien heidät yläkertaan."
Me lähdimme.
Ennen kuin Lee Furman ehti kauas Majesticista,
hän kuuli radiosta -
jonkun ilmoittaneen ruumiista Central Parkissa.
Soitto oli tullut Majesticista.
DAPHNEN KOTI
Vastasin, että olimme tulossa sieltä ja vastaisimme.
Palasimme Majesticiin.
Daphne Abdela oli soittanut poliisille.
Hän pyysi meidät sisälle.
Menin sisälle, ja hän sanoi, että järvessä oli ruumis.
"Ruumisko? Miten se on mahdollista?"
Rikos oli todella paha.
He menivät liian pitkälle.
Kuka halusi tuhota hänet niin raa'asti -
ja miksi?
Jokainen tapaus vie palan sielusta.
Tähän työhön ei pysty, jos ei välitä.
Haluamme selvittää totuuden.
Rikospoliisit tekevät niin.
Olen aina halunnut kurkata verhon taakse. Mitä tapahtui oikeasti?
Perheen on saatava tietää, kuka murhasi heidän sukulaisensa.
Se on työtäni.
New Yorkin NYPD…
Se on paras.
HENKIRIKOKSIA: NEW YORK
Central Park on New Yorkin sydän.
Puistossa ei ole vain -
hyvä nurmikko,
pari pesäpallokenttää ja leikkikenttä.
Siellä on muutakin.
Elämme betoniviidakossa.
Kävelemme betonilla.
Elämme yläilmoissa kaukana luonnosta.
Central Park on newyorkilaisille enemmän kuin takapiha.
Se on keidas.
Kaikki newyorkilaiset jakavat Central Parkin.
Eivät vain hyvät vaan myös pahat ihmiset.
Central Park oli vaarallinen 70- ja 80-luvuilla.
En mennyt sinne yöllä.
Silloin tapahtui 2 500 murhaa vuodessa.
Monet tapahtuivat Central Parkissa.
1990-luvun loppuun mennessä -
kaupunki oli muuttunut turvallisemmaksi.
Kaikki rikos- ja turvallisuustekijät -
liikkuivat oikeaan suuntaan.
Kun kaupunki tervehtyi ja asiat paranivat,
Central Park parani myös.
Mutta kun siellä tapahtui rikos,
kaikki kävivät toimeen.
Jos jonkun kynteen sattui siellä,
kaikkien piti mennä selvittämään, mitä oli tapahtunut.
Kun joku murhattiin, se oli iso juttu.
TOUKOKUUN 23. 1997
Toukokuun 23. päivänä 1997 -
aloitin viidettä vuottani apulaissyyttäjänä.
Olin juuri alkanut seurata vanhempaa murhasyyttäjää,
eli minua koulutettiin tutkimaan ja syyttämään murhatapauksia.
Joskus aamukolmen ja -neljän välissä -
hakulaitteeni alkoi piipata.
Olin juuri muuttanut asuntooni, joten minulla ei vielä ollut puhelinta.
Jouduin lähtemään ulos.
Etsin puhelinkopin ja soitin hakulaitteen numeroon.
Soittaja sanoi:
"Central Parkissa on jotain kohua."
Se oli tosi lievästi sanottu.
Oli varhaisaamu. Yövuoron lähettäjä ilmoitti asiasta.
Hän sanoi: "Central Parkin järvessä kelluu ruumis."
Olin komentajana Manhattanin rikospoliisin yövuorossa.
Tehtävämme oli eristää rikospaikka -
ja antaa se tapausta hoitaneelle rikospoliisille.
Pääsin paikalle -
Central Parkin länsilaidalle Strawberry Fieldsin viereen.
Siellä oli verijälkiä noin 15 metrin matkalla huvimajaan.
Seurasimme verijälkiä.
Kävelin järvenrantaan.
Järvessä -
kellui ruumis kasvot ylöspäin.
Kun näin rikospaikan,
koin valtavan ristiriidan tunteen.
Järvi oli kauniin puiston keskellä,
mutta rikospaikka -
oli yksi julmimmista näkemistäni.
KELLO 6.00 3,5 TUNTIA RUUMIIN LÖYTYMISESTÄ
Menin rikospaikalle tutkimaan ruumista sen löytöpaikassa -
ja niissä oloissa.
Useimmat rikospaikat rajoittuvat yhteen paikkaan.
Tässä tapauksessa puistoon vievällä polulla -
oli veripisaroita,
huvimajan vieressä oli verilammikko,
ja järvessä oli ruumis.
Katsoin veden reunaa,
ja kaislojen seassa kellui -
kalpea -
mies -
tai mitä hänestä oli jäljellä.
Astuin lähemmäksi -
ja näin, että hänen vatsansa oli revitty auki -
ja hänen sisälmyksensä kelluivat vedessä.
Olen nähnyt satoja ruumiita ollessani NYPD:ssä.
Tämä oli ainoa, jonka sisälmykset kelluivat.
Se jäi mieleeni.
Hänen rannettaan oli hakattu.
Oikea käsi roikkui lähes irti.
Hänellä oli useita viilto- ja pistohaavoja.
Se oli liioittelua.
Se taas on intohimon, vihan ja raivon merkki.
Joka murha on kamala, ja jokainen murharikospaikka -
on järkyttävä, emotionaalinen ja vaikea sulattaa,
mutta kaikki ovat erilaisia.
Veitsellä tehdyt murhat -
ovat yleensä julmimpia.
Siinä vaiheessa uraani se oli vasta toinen murharikospaikkani.
Kun näin sellaista niin pian,
se oli ehdottomasti oikea tulikaste.
Olin 3. luokan rikostutkija Manhattan Northin murharyhmässä.
Olin ollut siellä melkein neljä vuotta.
En ollut päivävuorossa perjantaina, toukokuun 23. päivänä 1997.
Tulin varhain ehtiäkseni oikeudenkäyntiin keskustaan.
Saavuin toimistoon noin aamukahdeksalta.
Komisario katsoi minua ja kertoi murhasta puistossa.
"Soita keskustaan, peruuta oikeudenkäynti ja tule mukaan."
Minulle kerrottiin, että joku Manhattan Northin murharyhmästä -
saisi tapauksen.
Sitten Rob Mooney tuli paikalle.
Heti kun hän alkoi puhua,
tiesin, kuka oli johdossa.
Hän oli 195-senttinen.
Hänellä oli valtava pää.
Tukka oli kuin 70-luvun rocktähdellä -
samoin kuin viikset.
Hän oli kuin The Allman Brothers Bandin jäsen.
Hänellä oli aina Grateful Deadin merkki kauluksessa.
Hän oli iso Dead-fani.
Olen nähnyt Deadin varmaan melkein 300 kertaa livenä.
Sen yhteisön monimuotoisuus auttoi minua -
olemaan tuomitsematta ihmisiä.
Kirjaa ei tuomita kannen perusteella.
Tässä tapauksessa se oli totta.
KELLO 2.30 RUUMIS LÖYTYI
KELLO 8.00 RIKOSPOLIISI MOONEY SAAPUI PAIKALLE
Uhrilla ei ollut lompakkoa,
mutta löysimme papereita.
Löysimme nimen Michael McMorrow.
Saimme selville, että Michael oli 44-vuotias.
Hän asui Manhattanilla äitinsä kanssa -
ja oli töissä kiinteistönvälityksessä.
New Yorkin Central Parkissa tapahtui salaperäinen murha.
McMorrow'ta viillettiin yli 50 kertaa, ja hänen kurkkunsa leikattiin.
Median ryntäys oli kuuluva,
koska New Yorkissa -
kaikki Central Parkin tapahtumat ovat tärkeitä.
Näin, että uhri oli yli 180-senttinen.
Hän painoi noin 90 kiloa.
Jotta joku voi silpoa -
ja pilkkoa sellaisen tyypin,
kyse täytyi olla muustakin. En ymmärtänyt sitä.
Uhrin ruumiin kunto -
ja vammojen vaatima väkivallan määrä -
olivat merkki siitä, ettei kyse ollut sattumasta.
Se ei ollut epäonnistunut ryöstö.
Oli mysteeri, miten kaikki tapahtui.
KELLO 8.00 RIKOSPOLIISI MOONEY SAAPUI PAIKALLE
KELLO 2.00 KONSTAAPELI FURMAN PALASI MAJESTICIIN
Olin asunnossa.
Kello oli kaksi yöllä.
Chrisin lähdettyä Daphne soitti meille.
Hän sanoi: "Pelkäsin Chrisiä enkä halunnut puhua hänen kuultensa."
Daphne sanoi olleensa puistossa Chrisin kanssa.
He hengasivat, kävivät kävelyllä,
ja Chris sekosi ja tappoi miehen.
Daphnen puhuessa herra Abdela vain poistui kuin…
Hän lähti, vaikka kyse oli hänen tyttärestään.
"Et puhu etkä yritä estää häntä puhumasta."
Hän oli ehkä tottunut siihen,
joten uskoin tytön valehtelevan.
"Olet vasta 15-vuotias."
Hän joutui ehkä pulaan ja halusi isälleen ongelmia.
En kysynyt mitään. Hän kertoi kaiken vapaaehtoisesti.
Sitten hän sanoi yrittäneensä elvyttää miestä -
ja auttaa osallistumisen sijasta.
Hän kertoi Chrisin tehneen kaiken -
eikä kertaakaan puhunut itsestään.
Kunnes Chrisin yrittäessä päästä ruumiista eroon -
tyttö sanoi: "Chris, suolista ja upota hänet.
Piilota se."
Sen näkemisen pitäisi järkyttää,
mutta hän käyttäytyi normaalisti ja rennosti.
Lee Furman lähetti Central Parkin piirin partiopoliiseja -
puistoon.
He löysivät ruumiin järvestä.
Se muutti keskustelun sävyn asunnossa.
KELLO 2.30 RUUMIS LÖYTYI
KELLO 2.00 FURMAN PALASI MAJESTICIIN
KELLO 8.00 MOONEY SAAPUI
KELLO 9.00 RIKOSPAIKKA
Lee Furmanin vastattua hätäpuheluun Daphnen asunnosta -
uskoimme Christopherin osallistuneen siihen.
Myöhemmin samana aamuna -
poliisit menivät Christopher Vasquezin luo -
ja pidättivät hänet Michael McMorrow'n murhasta.
Hänet vietiin pidätettäväksi.
Komisario sanoi minulle:
"Korjaa solmiosi. Sinun pitää viedä hänet autoon."
Kun näin Chris Vasquezin,
järkytyin vähän, koska hän näytti ihan pikkupojalta.
Hän oli 15-vuotias mutta näytti 12-vuotiaalta.
Hänellä oli haavoja kasvoissaan ja käsissään.
Se lisäsi huoltani siitä,
miten kaikki oli tapahtunut,
koska minusta ei ollut todennäköistä,
että hän oli ainoa, joka oli vastuussa -
rikospaikan tuhoista.
Emme tienneet, mitä Daphne oli tehnyt.
Hän oli asettunut todistajaksi,
mutta useimmat pahojen väkivaltarikosten todistajat -
eivät kerro vapaaehtoisesti ehdottaneensa uhrin suolistamista,
jotta hän uppoaisi järveen.
Daphne Abdela pidätettiin -
toukokuun 23. päivänä kello 12.30.
Yritimme saada häneltä lausunnon.
Halusimme jututtaa häntä, mutta hänen isänsä -
kieltäytyi siitä tytön puolesta.
Kun näin Daphne Abdelan, hän oli vasta lapsi.
Hän oli pieni.
Minun oli vaikea yhdistää hänet siihen rikokseen mielessäni.
Kuulimme, että he halusivat asianajajat, joten emme saaneet kuulustella heitä.
Se oli iso menetys.
On ongelma, kun ei saa sitä tilaisuutta.
Meillä oli kaksi 15-vuotiasta ja Michael,
joka oli heitä 30 vuotta vanhempi.
Miten ihmeessä he kohtasivat toisensa?
Miten siitä seurasi murha?
Rikospoliisit tutkivat Daphnen perhettä -
ja saivat selville, että hänen isänsä oli varakas liikemies -
ja äiti ranskalainen malli.
He olivat adoptoineet hänet vauvana.
Hän eli uskomattoman etuoikeutettua elämää.
Hänellä oli kaikkea.
80-luvun lopulla monet äidit toivat lapsensa puistoon.
Leikimme kaikki Strawberry Fieldsissä.
13 vuotta myöhemmin -
kuulimme, että joku oli pidätetty murhasta.
Tytön nimi oli Daphne.
Kun kuulimme asiasta lisää,
ystävämme tajusivat, että kyseessä oli pikku Daphne,
yksi lapsista, joiden kanssa lapsemme leikkivät melkein joka päivä.
Kun kuulin murhasta, siitä tuli minulle pakkomielle.
Ajattelin sitä lakkaamatta.
Kirjoitin siitä kirjaehdotelman.
Tehdessäni kirjaa halusin puhua kaikkien Daphnen ja Christopherin tuttujen kanssa.
Daphnen ensimmäinen koulu oli Columbia Grammar.
Hän sopeutui sinne aluksi hyvin -
mutta vuosien varrella hänestä tuli riitaisampi.
Lopulta häntä pyydettiin lähtemään kahdeksannella luokalla.
Se oli epätavanomaista kaupungin yksityiskouluille.
Daphne oli hyvin itsetuhoinen,
joi ja käytti huumeita.
Daphnen perhe maksoi kalliin vieroitushoidon -
kahdesti ennen tämän tapahtumista.
Daphne aloitti high schoolin Loyolassa -
lähdettyään Columbia Grammarista.
Hän oli kova, röyhkeä ja ylimielinen.
Hänen asenteensa vain paheni.
Hän ei totellut sääntöjä -
tai kotiintuloaikoja ja käyttäytyi huonosti.
Toinen murhasta epäilty on 15-vuotias Christopher Vasquez.
Hän on entinen alttari- ja partiopoika -
ja kasvoi viisikerroksisessa talossa Spanish Harlemissa.
Kuulin, että Chris Vasquez oli hyvästä perheestä.
Hän oli alttaripoika ja asui 97th Streetillä kirkon vieressä.
Hän oli kiltti, avulias ja tottelevainen poika.
Hän asui Itä-Harlemissa.
Ei rikkaasti.
Kiltti ja hyvin pukeutunut.
NAAPURI
Hän ei aiheuttanut ongelmia. Kaikki ovat järkyttyneitä.
Christopherin vanhemmat olivat asumuserossa.
Äiti kasvatti häntä.
Hän laittoi pojan kalliiseen yksityiskouluun.
Vanhemmat tekivät kovasti töitä tarjotakseen hyvän elämän.
Hän oli hyvä poika mutta tosi introvertti.
Häntä kiusattiin koulussa kokonsa -
ja ujoutensa vuoksi.
Lapset kiusasivat Chrisiä.
Häntä sanottiin "yrtiksi", joka on slangia luuserille.
En tiedä, miksi hän teki sen. -Koska hän on yrtti.
Christopher ja Daphne olivat hyviä rullaluistelijoita.
He viettivät iltapäivät puistossa ja tapasivat siellä.
Daphnella ja Christopherilla ei ollut monia ystäviä.
Daphne oli ärsyttävä -
ja Christopher sulkeutunut.
He tapasivat, ystävystyivät ja alkoivat hengailla.
He viettivät yhdessä pari kolme kuukautta ennen murhaa.
Se, että he olivat 15-vuotiaita ja yksityiskouluista,
aiheutti valtavan mediasirkuksen.
Järkyttävä rikos johti kahden teinin pidätykseen…
…puukottivat kiinteistövälittäjää ja piilottivat ruumiin.
Yksi on miljonäärin tytär.
Kuultuani, mitä sedälleni oli tapahtunut,
järkytyin täysin.
Varsinkin, koska minä ja siskoni -
vietimme paljon aikaa setäni kanssa Central Parkissa.
Se oli meille erityinen.
Tiesimme, että se oli sitä hänellekin, joten hänen traaginen kuolemansa -
juuri siellä oli tuhoisaa.
Oli tosi vaikeaa nähdä äitini -
ja hänen surunsa.
Koska he asuivat yhdessä,
hän otti menetyksen muita rankemmin.
Hänestä tuntui yhä, että hänen olisi pitänyt suojella tätä.
Kasvoimme Manhattanin länsipuolella korttelin päässä Central Parkista.
Michael oli miellyttävä.
Hänellä oli paljon ystäviä.
En ikinä kutsunut häntä Michaeliksi tai Mikeksi.
Sanoin häntä "Irishiksi". Se oli hänen lempinimensä.
Hän oli kova nauramaan. Useimmiten Irish -
nauroi ja vitsaili.
Hän oli vain mies.
Vain mies.
Miksi joku halusi tuhota hänet siten?
Se on mysteeri.
Teinit, joita syytetään julmasta puukotuksesta, vannovat syyttömyyttään.
Christopher Vasquez -
ja tämän 15-vuotias tyttöystävä kuulevat tänään syytteensä.
TOUKOKUUN 24. 1997 PÄIVÄ PIDÄTYKSEN JÄLKEEN
Pidätys ei ollut tarinan loppu vaan vasta sen alku.
Tilanne oli aika hämmentävä.
Emme tienneet tarkkaan, mitä tapahtui.
Syytetyn syyte on 125.25.
Ensimmäinen aste.
Tämä syytetty sekä Chris eli toinen syytetty -
yrittivät salata uhrin henkilöllisyyden.
15-vuotiaat Daphne Abdela ja poikaystävä Christopher Vasquez -
vetosivat syyttömyyteensä eilisessä syytteenluvussa.
OIKEUSTALO
New Yorkin osavaltion lain mukaan syytteenluvusta -
on 144 tuntia aikaa nostaa syyte.
Jos syytettä ei nosteta sen aikana,
syytetty pitää vapauttaa.
Meidän piti arvioida pian, oliko meillä tarpeeksi todisteita -
perustellun syyn tueksi syytteen nostamiseksi.
Aika alkoi.
6 PÄIVÄÄ SYYTTEEN NOSTAMISEEN TAI VAPAUTTAMISEEN
Tutkimuksesta tuli laaja.
Se vaati useita rikosteknikkoryhmiä,
jotka keräsivät todisteita kustakin paikasta.
Samalla poliisien ryhmä kuulusteli perheenjäseniä ja todistajia.
He odottivat todisteiden saantia. Siten rakennetaan tapaus.
Lee Furmanin Daphnen asunnossa näkemän perusteella -
piti kerätä todisteita.
Verta vaatteista ja rullaluistimista -
sekä hänen käyttämästään kellosta.
NYPD kerää todisteita tosissaan.
He eivät vain ota kuvaa verestä kylpyammeesta -
vaan vievät koko ammeen,
koska siinä on tekijöiden ja ehkä uhrienkin verta.
Tutkimme Daphnen huoneen.
Hänen laatikossaan oli Michael McMorrow'n lompakko, henkilökortti ja rahaa.
Se oli todiste, joka todistaa hänen olleen Michaelin -
ja Chrisin kanssa.
Ongelma on se, että vaikka rikospaikka oli järkyttävä,
läsnäolo rikoksen aikana ei ole rikos.
Se voi olla moraalisesti ja eettisesti väärin muttei rikos.
Rikoksen joka elementti -
pitää todistaa ilman epäilystäkään.
Kuulimme Michael McMorrow'n perheeltä -
hänen käytöksestään -
ja ihmisistä, joiden kanssa hän oli puistossa.
Michael tunsi puistosta joukon ihmisiä.
Hän meni sinne töiden jälkeen sikspäkin kanssa.
Hänellä oli juomakavereita.
Michaelilla oli alkoholiongelma.
Hän oli vain tavallinen tyyppi, jolla oli tavallisia ongelmia.
Irish yritti muuttua.
Hän kävi AA:ssa.
Irishin ryhmä kokoontui Central Park Westin YMCA:ssa.
Hän tapasi Daphnen siellä.
Tutkimukset etenivät hyvin.
Kuulustelimme ihmisiä,
jotka olivat puistossa ennen murhaa.
Saimme tietää, että McMorrow'n murhapäivänä -
Daphne ja Chris olivat päättäneet suhteensa.
He menivät rullaluistelemaan, ja Daphnelle tuli ongelmia.
Hän riiteli puistossa vanhempien miesten kanssa -
ja teki kaikkea hullua.
Hän sanoi yhdelle heistä tappavansa jonkun sinä iltana.
Ennen murhaa Daphne ja Chris olivat juoneet -
ja törmäsivät ihmisiin Strawberry Fieldsin lähellä.
Yksi heistä oli Michael McMorrow.
Chris oli kuin sylikoira ja seurasi vain perässä.
Daphne oli kokeneempi samanikäinen nuori.
Hän oli kuin pullon henki.
Kun Christopher löysi pullon ja avasi sen korkin,
tyttö pomppasi ulos ja alkoi hallita häntä.
Chris Vasquezin asunnon etsinnöissä -
hänen vaatteistaan löytyi verta ja paikalta veitsi.
Emme tienneet, oliko se murha-ase,
joten teetimme DNA-testejä.
6 PÄIVÄÄ…
4 PÄIVÄÄ SYYTTEEN NOSTAMISEEN TAI VAPAUTTAMISEEN
OIKEUSLÄÄKÄRIN VIRASTO
Herra McMorrow vietiin ruumiinavaukseen.
Veren alkoholipitoisuus oli ruumiinavauksessa 3,1 promillea.
Se ylitti laillisen rajan kolminkertaisesti.
Heikensikö se hänen toimintojaan?
Kyllä varmaan.
Mutta hän pystyi kävelemään Strawberry Fieldsistä -
järvelle omin jaloin.
Yritimme selvittää, mitä tapahtui.
Hänen pohkeissaan oli ruhjeita.
Ne muodostivat kuvion.
Hänen kasvojensa perusteella -
hyökkäys oli henkilökohtainen ja raivoisa.
Rintakehän yhdellä puolella oli 8 - 10 pistohaavaa.
Ne olivat lähekkäin. Sen perusteella hän ei liikkunut.
Ymmärsimme, että hän seisoi,
kun hänen kasvojaan -
ja käsiään puukotettiin, kun hän taisteli hengestään.
Sitten hän kaatui.
Hyökkääjä seisoi hänen yllään ja puukotti häntä julmasti.
Hän puukotti tätä yhä uudelleen.
Tärkein kysymykseni siitä,
mitä oikeasti tapahtui…
Hän oli iso mies.
Miten hän päätyi maahan huolimatta vahvasta humalatilastaan -
ja miten laiha pikku Chris Vasquez oli tehnyt niin paljon vahinkoa?
Vastaus on, ettei Chris tehnyt sitä yksin.
Ainakin oletimme niin.
Suutuin, kun kuulin, mitä he olivat tehneet ruumiille.
Iällä ei ole väliä. Oikeuden pitää tapahtua.
Siskoni oli 15-vuotias.
Minä olin 17.
Emme voineet käsittää, miten joku ikäisemme pystyi sellaiseen.
Daphne Abdela on pidätettynä ainakin keskiviikkoon asti.
Silloin palataan oikeuteen.
Valamiehistön pitää toimia siihen mennessä,
tai 15-vuotias vapautetaan.
4 PÄIVÄÄ SYYTTEEN NOSTAMISEEN TAI VAPAUTTAMISEEN
24 TUNTIA
DNA-analyysin tulokset julkaistiin.
Hänen taskuveitsessään oli veriseosta -
terässä ja kahvassa.
Veri oli hänen ja Michael McMorrow'n.
Se oli murha-ase. Todiste oli murskaava.
Oli vaikeaa ymmärtää,
että he pystyivät niin äärimmäiseen väkivaltaan,
mutta me tiesimme sen.
Tiesimme heidän tehneen sen.
Siinä vaiheessa -
tiesimme hankkimiemme tietojen perusteella,
että voisimme syyttää siitä molempia.
Avaintodiste Chrisiä vastaan oli veitsi ja Daphnea vastaan hänen lausuntonsa.
Hän oli aktiivisessa roolissa,
kun he yrittivät päästä ruumiista eroon.
Esitimme todisteet suurelle valamiehistölle, joka hyväksyi ne.
He hyväksyivät molemmille 2. asteen murhasyytteet.
2. ASTEEN MURHA - TAHALLINEN TAPPO ILMAN ENNALTA SUUNNITTELUA
Tutkimuksen ensimmäisinä päivinä -
saimme tietää syytettyjen asianajajien nimet.
Christopher Vasquez oli palkannut Arnold Krissin,
joka oli entinen apulaissyyttäjä.
Hän oli mahtava vastustaja.
Daphne perheineen oli palkannut Ben Brafmanin.
Ben oli yksi New Yorkin huomattavimmista asianajajista -
ja varmaan koko maan.
Hän oli edustanut kaikkia mafiosoista Wall Streetille.
PUFFYN YKKÖSMIEHET
Benin ansioluettelo oli monipuolinen,
ja hänen tuloksensa olivat yleensä hyviä.
Se oli rankka muistutus siitä,
miten isot panokset olivat ja miten vaikeaa siitä tulisi.
Joitakin rikospoliiseja saattoi pelottaa -
Ben Brafmanin kaltaisen tyypin läsnäolo.
Ajattelin, että hänellä oli tutkinto -
ja että hän pukeutui minua paremmin,
mutta laitoimme housut jalkaan samalla tavalla -
ja olimme molemmat valmiita.
Antaa palaa vaan.
POIKA, KOLLEGA, MIES
Minulla on enemmän kysymyksiä kuin vastauksia.
Kuka McMorrow oli ja miksi hän joi puistossa nuorten kanssa?
Media yritti tehdä Irishistä perverssin.
He antoivat Michaelista valheellisen kuvan.
Emme tiedä, miksi hän tykkäsi juoda myöhään puistossa nuorten kanssa.
On selvää, että se maksoi hänen henkensä.
Se on ilmiselvin selitys sille, kun näkee 44-vuotiaan miehen -
juovan kahden 15-vuotiaan kanssa Central Parkissa.
On aika helppoa olettaa niin.
McMorrow tapasi teinit myöhemmin järven lähellä.
Hän saattoi lähennellä Abdelaa,
mikä sai hänen poikaystävänsä Vasquezin raivostumaan.
Spekulaatio satutti isoäitiäni -
ja muita perheenjäseniäni, koska se ei ollut totta.
Halusimme varmistaa,
että häntä muistettiin kunnioituksella ja arvokkaasti,
koska hän ansaitsi sen.
UHRIN HAUTAJAISISSA PELÄTÄÄN MAINEEN MENETTÄMISTÄ
Mikään selvittämämme asia ei viitannut siihen,
että hän olisi satuttanut ketään.
Hän oli kiltti ihminen, joka oli liiankin ystävällinen kaikille.
Tässä tapauksessa -
hänen voi sanoa vain olleen väärässä paikassa väärään aikaan.
Tapaus Chrisiä vastaan oli vahvempi veitsen takia.
Se oli koko tapauksen paras todiste.
Tiesimme, että se oli murha-ase.
Uskoimme voivamme todistaa ilman epäilystäkään,
että Christopher oli puukottaja.
Emme olleet yhtä varmoja todisteista Daphnea vastaan.
Vaikka aihetodisteita oli paljon,
ja ne osoittivat hänen olleen rikospaikalla,
ne vaativat juryltä pientä uskonloikkaa.
Se oli vaikeampi kuin Christopherin tapaus.
Sitten koimme melkoisen yllätyksen.
NEW YORKIN SYYTTÄJÄN VIRASTO
Herra Brafman otti yhteyttä syyttäjän virastoon Daphnen lakimiehenä -
ja sanoi: "Olen jututtanut asiakastani. Hän haluaa Queen for a Dayn."
Ben ajatteli meidän erehtyneen,
koska hän oli vain todistaja eikä syytetty.
Hän halusi tytölle Queen for a Dayn.
Se on sopimus,
jonka pohjalta puolustusasianajaja tuo asiakkaansa,
ja tämä saa puhua vapaasti.
Asiakkaan kertomaa ei saa käyttää häntä vastaan,
paitsi jos tämä todistaa oikeudessa -
eri tavalla kuin mitä kertoi kuulustelussa.
Toimme hänet syyttäjän virastoon.
Daphne selitti, että sinä iltana -
hän ja Vasquez törmäsivät ryhmään,
jonka kanssa Michael joi iltaisin puistossa.
Pian sen jälkeen poliisi saapui skootterilla ja ajoi heidät pois.
He hajaantuivat eri suuntiin.
Daphnella ja Chrisillä oli olutta, joten Michael seurasi heitä.
He menivät huvimajaan järven rannalle.
He istuivat siellä juoden kaljaa.
Jossain vaiheessa -
Daphne ja Chris -
päättivät käydä järvessä alastonuinnilla.
Noustuaan molemmilla oli valtavan kylmä.
Hän selitti asian…
Michael näki hänen vapisevan -
ja laittoi kätensä hänen ympärilleen lämmittääkseen häntä,
ja Chris raivostui.
Hän luuli Michaelin lähennelleen Daphnea.
Hän tarttui veitseensä ja alkoi puukottaa tätä.
Daphne sanoi Christopherin tehneen kaiken.
"Olen todistaja."
Jos se oli totta, hän oli murhan silminnäkijä.
Hänen syytteensä olisi hylätty.
Se olisi päättynyt hänen osaltaan.
En ollut tyytyväinen siihen.
OIKEUSTALO
Daphne oli syntynyt -
luullen olevansa muita parempi.
Hän uskoi olevansa joka paikassa tärkein ihminen.
Olen varma, että hän uskoi olevansa muita fiksumpi puhuessaan.
Kaikki uskovat voivansa puhua itsensä vapaaksi.
Pidämme siitä kovasti. "Puhu vain. Anna palaa."
Halusin pitää hänet koukussa.
Sanoin, että todisteet vahvistivat hänen puheensa.
Sitten kysyin, sopisiko heille,
jos saisimme jututtaa häntä lisää. Sanoin haluavani selvittää pari asiaa.
Brafman sanoi, että se sopi, koska luuli asiaa selväksi.
Jatkoimme hänen kuulustelemistaan.
Brafman lähetti paikalle avustajan.
Robissa on jotain -
lähes isällistä.
Hän on luotettava, ja ihmiset puhuvat hänelle.
Kun Rob Mooney puhui Daphne Abdelalle,
heille syntyi hyvä suhde. Hän on loistava siinä.
Sanoin, että meillä oli kysymys.
"Olen huolissani näistä ruhjeista."
Näytin tiedostosta kuvaa,
jossa näkyivät pyöreät ruhjeet -
hänen pohkeessaan, ja kysyin:
"Mitä uskot näiden olevan?"
Hän ujosteli hetken ja mietti asiaa.
Hän käänsi kuvaa, katsoi sitä ja epäröi.
Avustaja taputti häntä olalle ja sanoi:
"Kaikki hyvin, voit kertoa hänelle." Kiitin häntä mielessäni.
"Olet tosi avulias."
Sitten otin laatikosta rullaluistimen ja kysyin:
"Auttaako tämä sinua muistamaan jotain?"
Hän alkoi näyttää minulle -
osan todellisesta käytöksestään.
Hän sanoi: "Luulin hänen satuttavan ystävääni ja potkaisin häntä."
Sanoin: "Ymmärrän, mutta selitä se."
"Minä potkaisin häntä, ja hän kaatui.
Sitten Chris puukotti häntä lisää."
Sanoin ymmärtäväni. Asianajaja sanoi, että olimme valmiita.
Hän ei voinut enää kieltää osallistuneensa siihen.
Hän kävi Michael McMorrow'n kimppuun.
Hän potkaisi Michael McMorrow'ta ja teki tämän avuttomaksi.
Saimme todisteet.
Hän oli tekijä, ei todistaja.
Tappaja.
Tiesimme olosuhteiden pohjalta,
että hän oli auttanut Chrisiä.
Hän kertoi sen meille ensimmäisen kerran.
Pian sen paljastuttua -
teimme sopimuksen Daphne Abdelan kanssa.
Teini, jota syytetään julmasta puukotuksesta Central Parkissa,
teki sopimuksen tapposyytteestä syyttäjien kanssa.
16-vuotias Daphne Abdela pyysi anteeksi rooliaan -
viimevuotisessa Michael McMorrow'n murhassa.
Sopimus ei vaatinut hänen todistavan Christopher Vasquezia vastaan,
jota syytetään puukotuksesta.
ÄIDIN ITKIESSÄ TEINI MYÖNSI SYYLLISYYTENSÄ
Daphne myönsi syyllisyytensä ja saisi maksimituomion syytteestä -
muttei joutuisi todistamaan Vasquezia vastaan.
Teimme yhteistyötä syyttäjän kanssa, joka sanoi,
että se oli paras lopputulos. Meillä oli todisteita poikaa vastaan.
Tapaus oli vahva, mutta tytön kohdalla oli myöhäistä.
Jos olisimme menneet oikeuteen, emme ehkä olisi saaneet tuomiota.
Haluan myös pyytää…
Maaliskuussa 1998 Daphne meni oikeuteen -
ja myönsi syyllisyytensä ensimmäisen asteen tappoon.
Se on erilainen kuin toisen asteen murha,
joka oli hänen alkuperäinen syytteensä,
koska se ei vaadi aikomusta tappaa.
Hän myönsi aikoneensa aiheuttaa vakavia vammoja -
Michael McMorrow'lle.
Hän myönsi syyllisyytensä ensimmäisen asteen tappoon.
Hän myönsi oikeudessa tekonsa,
mikä teki hänestä syyllisen,
ja hyväksyi 3 - 9 vuoden tuomion.
Oikeudenkäynti alkoi marraskuussa 1998.
Laitoin Robin todistamaan ensimmäisen kerran.
Hän tuli oikeuteen -
pikkutakissa, jonka kauluksessa oli Grateful Deadin merkki.
Koska olin nuori ja tiukkapipoinen apulaissyyttäjä,
sanoin: "Rob, tuo on sopimaton. Ota pois tuo Grateful Deadin merkki."
Kieltäydyin siitä.
Pyysin ottamaan sen pois, koska se ei sopinut oikeuteen.
"Todistajalla ei saa olla kalloa, jonka päällä on salama."
Vastasin, että merkki pysyisi paikallaan.
Rob sanoi: "Sinulla on kaksi vaihtoehtoa.
Todistan merkki kauluksessa -
tai en todista, mutta se pysyy.
Joka tapauksessa merkki pysyy kauluksessa."
Mietin hetken ja kysyin, kuinka pian hän voi aloittaa.
AITO OIKEUS ON HYVÄN VALTION PERUSPILARI
Puolustuksen kuvaus asioista oli,
että järvelle meni kolme ihmistä, joista kaksi palasi.
Kumpikaan heistä ei puhunut, joten järven tapahtumia ei tiedetty.
Jos ei ollut varmaa,
kuka oli puukottanut -
tai tapellut,
nuoren miehen syyllisyydestä on epäilyksiä.
Kun ihmiset syyttävät toisiaan, on aina mahdollista,
että tilanne johtaa umpikujaan,
jolloin jury ei vakuutu syyllisyydestä.
Puolustus syytti Daphnea -
ja väitti hänen mahdollisesti olleen vastuussa,
mutta strategia oli se, ettei siitä ollut varmuutta.
"Jos sitä ei tiedetä, asiakkaani pitää vapauttaa."
Joka jutussa on hetki,
jolloin jury pystyy näkemään -
edessään istuvan ihmisen tehneen teon, josta häntä syytetään.
Minun oli vaikea uskoa, että kaikki 12 juryn jäsentä -
olisivat nähneet Chris Vaszuezin tehneen sen järkyttävän rikoksen.
Kun jury meni harkitsemaan päätöstään,
olimme jo odottaneet -
puolitoista vuotta oikeuden toteutumista.
Perheemme oli ymmärrettävästi hermostunut.
Mitä kauemmin se kesti, sitä varmemmalta epäilykset syyllisyydestä tuntuivat.
He harkitsivat päätöstä kaksi päivää -
ja julistivat päätöksensä. Syytön toisen asteen murhaan -
ja syyllinen 1. asteen tappoon.
Tuomio oli käytännössä sama kuin Daphne Abdelan.
Se vaikutti kompromissilta.
Juryn jäsenet itkivät.
He itkivät,
koska he katsoivat Irishin perhettä.
Se satutti McMorrow'eja, koska he tiesivät hänen kärsimyksistään -
eivätkä uskoneet saaneensa oikeutta.
16-VUOTIAS POIKA SYYLLINEN
Suutuin tuomiosta kovasti.
SISUTON JURY, SANOO VELI
38 puukoniskua ei ole tappo.
'HÄN PÄÄSI HELPOLLA'
Jury ei uskonut niin nuoren pojan -
ansaitsevan murhaajan leimaa koko loppuelämäkseen.
Uskon lain noudattamiseen,
mutta se on monimutkaista, koska se koskee ihmisiä.
Ihmisten mukanaolo tuo mukanaan tunteet.
Useimmat kiehtovat tapaukset ovat mysteerejä.
"Kuka sen teki?"
Tässä tapauksessa kyse ei ole siitä.
Tiedämme tekijän muttemme syytä.
Oliko se joukkoharhaa,
jossa kahden ihmisen hulluus yhdistyi -
yhdeksi tappokoneeksi,
vai tekivätkö he sen vain huvin vuoksi?
Miksi?
Sellainen tekee hulluksi.
Emme saa tietää yksityiskohtia, koska kolmesta ihmisestä yksi kuoli.
Niin käy. Kun minun sanotaan ratkaisseen tapauksen,
sanon termiä vääräksi.
Tapauksen ratkaisu vaatii tapahtumien tuntemista,
eikä niin käy usein.
Voimme olettaa, mitä tapahtui.
Voimme katsoa todisteita ja päätyä loogiseen ratkaisuun,
mutta ilman selvää kertomusta se ei onnistu.
TAMMIKUU 2004 LÄHES 7 V. TUOMIOSTA
Central Parkin tappajat pääsivät vankilasta lähes 7 vuoden jälkeen.
Nyt 21-vuotias Abdela vapautui.
22-vuotias entinen poikaystävä Vasquez vapautui aamulla.
Osana ehdonalaista he eivät saa nähdä toisiaan.
Veljeni elämä oli paljon kuuden vuoden tuomiota arvokkaampi.
Minusta oikeus ei tapahtunut.
Tiedän, että laki on sellainen ja he olivat lapsia, ja niin käy,
mutta se ei tunnu reilulta.
Ei lainkaan.
Vuosia myöhemmin ollessaan ehdonalaisessa Daphne rikkoi sitä.
Hän oli tukiasuntolassa -
ja kävi toisen asukin kimppuun.
Hän joutui takaisin vankilaan kärsimään koko yhdeksän vuoden tuomion.
Chris pääsi ulos kuuden vuoden jälkeen.
En ole kuullut hänen tehneen mitään rikollista -
kaikkina näinä vuosina.
Se oli vaikea kokemus henkilökohtaisesti ja ammattimaisesti.
Se oli epätavallinen ja emotionaalinen tapaus.
Tunteet ovat yhä taustalla.
Yksi tapauksen parhaista puolista oli tutustua Rob Mooneyyn.
En tiennyt sitä silloin, mutta olimme vasta alussa.
ENSI JAKSOSSA
Puhelimet soivat lakkaamatta aamukahdeksalta.
Kaikki puhuivat kadonneesta naissiivoojasta -
liikekeskustassa. Naisen nimi oli Eridania.
Työkavereiden mukaan hän söi aina illallista töissä heidän kanssaan,
mutta he näkivät hänet viimeksi iltakahdeksalta -
eivätkä enää sen jälkeen.
On todella haastavaa etsiä sellaisesta rakennuksesta -
jotakuta tai jotain, koska se on 26-kerroksinen.
Häntä ei näkynyt enää videoilla.
Hän ei tullut enää hissistä eikä lähtenyt rakennuksesta.
Missä hän oli?
Olimme tutkineet rakennuksen joka nurkan ylhäältä alas asti -
emmekä olleet löytäneet häntä.
Eli sen sijaan, että Two Rector Street olisi ollut -
ainoa tutkimuspaikka,
sitä olikin koko New York.
Tekstitys: Petri Nauha ork.