НА ОСТРОВІ МАНГЕТТЕН
РОЗСЛІДУВАННЯМ УБИВСТВ ЗАЙМАЮТЬСЯ ДВІ СЛІДЧІ ГРУПИ:
ПІВНІЧНИЙ МАНГЕТТЕН І ПІВДЕННИЙ МАНГЕТТЕН
ВОНИ РОЗСЛІДУЮТЬ НАЙЖОРСТОКІШІ ТА НАЙЗАПЛУТАНІШІ ВБИВСТВА.
ЦЕ ЇХНІ ІСТОРІЇ.
1997 РІК
23 ТРАВНЯ 1997 РОКУ
У п'ятницю ввечері, на День пам'яті,
нас сповістили про зниклу особу на Центральний Парк Вест, 115.
МАДЖЕСТІК АПАРТМЕНТС
Будівля відома як «Маджестік».
Там живуть дуже заможні люди.
У «Маджестіку» були всі відомі людству зручності.
Швейцари, консьєржі —
усе, що потрібно для життя в цій стратосфері.
Ми виїхали на місце.
Нас зустрів пан Абдела і сказав, що його донька Дафна Абдела не прийшла додому.
Лі Фурман почав допитувати батька, щоб дізнатися, що сталося.
А швейцар сказав: «Вона не зникла.
Вона знову в підсобці в кінці вестибюля».
Швейцар показав, де ця підсобка.
Коли пан Абдела відчинив двері,
ми побачили дівчину і хлопця підлітків
у ванні, у воді. Вони мили одне одного.
Це були Дафна Абдела та її хлопець Кріс.
Я собі подумав: «Вони пустують. У ванні».
Якою б незручною була ця сцена,
він помітив у підсобці кров.
Я спитав про кров, і Дафна сказала: «Каталась на роликах і поранила голову».
Крові було замало, щоб ми сказали: «Щось відбувається. Щось сталося».
Це могло бути від падіння. Я помітив, що в Кріса теж був поріз над бровою.
Але знову ж таки. Нічого особливого.
Я бачив, що вона злилася через нас.
Кричала на батька: «Нащо ти викликав копів?
Я ненавиджу лягавих».
Тоді Дафна закричала: «Забирайтеся геть. Зачиніть двері».
Тоді пан Абдела сказав:
«Усе гаразд. Я відведу їх нагору».
І ми пішли.
Лі Фурман ще не встиг далеко від'їхати від «Маджестіка», як почув по рації
про труп у Центральному парку, і що дзвінок надійшов із «Маджестіка».
ДІМ ДАФНИ — ЦЕНТРАЛЬНИЙ ПАРК
Я відповів по рації: «Ми щойно звідти, перевіримо».
Ми повернулись до «Маджестіка».
Поліцію викликала Дафна Абдела.
Вона запросила нас усередину.
Я зайшов, і вона сказала: «В озері плаває тіло».
Тіло в озері. Справді? Яка ймовірність?
Це було так жорстоко.
Так надмірно.
Навіщо комусь так його вбивати?
І чому?
Кожна справа забирає частинку твоєї душі.
Це робота для тих, кому точно не байдуже.
Хочеться дізнатися правду.
Що детективи й роблять.
Я завжди любив зазирати за лаштунки. Що насправді сталося?
Сім'ї важливо знати, хто вбив їхнього родича.
Це моя робота.
У Нью-Йорку поліція Нью-Йорка…
найкраща.
УБИВСТВО: НЬЮ-ЙОРК
Центральний парк — важлива частина серця Нью-Йорка.
Це не просто парк, який асоціюється
з якимись гарними галявинами
й кількома полями для ігор із м'ячем і дитячими майданчиками.
Це набагато більше.
Ми всі живемо в оточенні бетону.
Ми ходимо по бетону.
Ми живемо на висоті, далеко від природи.
Центральний парк для жителя Нью-Йорка — це більше, ніж задній двір. Це оазис.
Але всі жителі Нью-Йорка користуються Центральним парком.
Не лише хороші люди, а й погані.
Центральний парк був дуже небезпечним у 70-х і 80-х.
Я б ніколи не пішла туди вночі.
Тоді у нас було 2500 вбивств на рік.
Багато з них сталося в парку.
Наприкінці 1990-х
місто об'єктивно ставало безпечнішим.
Усі показники злочинності, громадської безпеки
рухалися у правильному напрямку.
Коли місто змінилося, і все покращилося,
Центральний парк теж став кращим.
Але коли там відбувалися злочини,
ними займалися всі.
Як у Центральному парку хтось забив палець, то це:
«Боже, усі мають поїхати вияснити, що там відбувається».
Тож коли там когось убивають, це серйозно.
23 ТРАВНЯ 1997 РОКУ
Двадцять третього травня 1997 року
починався п'ятий рік моєї роботи помічником прокурора.
Я тоді лише почав їздити разом зі старшим помічником відділу вбивств,
тобто мене навчали розслідувати вбивства та притягувати до відповідальності.
Пам'ятаю, як десь між третьою і четвертою ранку,
я прокинувся від звуку пейджера.
І оскільки я щойно переїхав у орендовану квартиру,
там ще не було телефону.
Мені довелося вийти на вулицю.
Я знайшов таксофон і набрав номер з пейджера.
А людина на іншому кінці сказала:
«У Центральному парку якась халепа».
Я подумав, що це применшення року.
Рано-вранці нас сповістив нічний диспетчер.
Він каже: «В озері Центрального парку плаває тіло».
Я був командиром Мангеттенської нічної детективної зміни.
Ми мали встановлювати місце злочину,
а потім повідомляти його детективу, який узяв справу.
Я потрапив на місце
на західній стороні Центрального парку, біля Суничних полів.
ЦЕНТРАЛЬНИЙ ПАРК
Там був кривавий слід, метрів 10–15, що йшов до альтанки.
Ми пішли по сліду крові.
Я підійшов до озера.
А в озері
плавало людське тіло, головою догори.
Уперше побачивши місце злочину,
я не міг не відчути неймовірний дисонанс.
Це озеро в центрі прекрасного парку.
А те, що я бачив на місці злочину,
було одним з найжорстокіших убивств, які я бачив.
6:00 3,5 ГОДИНИ ПІСЛЯ ВИЯВЛЕННЯ ТІЛА
Я поїхала на місце смерті, щоб оглянути тіло на місці,
у тих обставинах.
Більшість місць злочину обмежені одним місцем.
У цьому випадку була стежка, що вела в парк, на ній були краплі крові,
була зона біля альтанки, де була калюжа крові,
і було тіло в озері.
Я глянула на крайку води.
Похитуючись серед очерету,
на воді лежав блідий чоловік.
Те, що від нього залишилося.
Я підійшла ближче і побачила,
що в нього був розпоротий живіт
і кишки плавали у воді.
Я бачив сотні тіл за час роботи в поліції Нью-Йорка.
Це єдине тіло, яке я бачив із плаваючими кишками.
Це в'їлося в пам'ять.
Його зап'ястя було зламане.
Права кисть висіла майже відірвана.
У нього були численні колоті рани.
Думка: «Емоційне вбивство».
Це вбивство через пристрасть, гнів, лють.
Кожне вбивство жахливе, а кожне місце вбивства
бентежне, емоційне і важке для сприйняття.
Але відмінності точно є.
А вбивства, скоєні ножами,
зазвичай найжорстокіші.
На тому етапі моєї кар'єри
це було друге місце вбивства, на якому я був.
Прийти ось так одразу на таке місце
точно було бойовим хрещенням.
Я був детективом третього класу у відділі вбивств Мангеттена.
Я працював там майже чотири роки.
У п'ятницю, 23 травня 1997 року, я не мав працювати в денну зміну.
Я приїхав у даунтаун раніше, щоб потрапити до суду.
Я прийшов у офіс десь о восьмій ранку.
Лейтенант глянув на мене і сказав: «У парку сталося вбивство.
Зателефонуй у суд, скасуй справу і їдь з нами».
Мені сказали, що призначили когось із відділу вбивств Північного Мангеттена.
А потім з'явився Роб Муні.
І щойно він заговорив,
я знав, хто буде головним.
У цього чоловіка зріст 198 см.
У нього величезна голова.
Зачіска рок-зірки 70-х
і вуса в стилі 70-х.
Походив на одного з давно загублених учасників гурту «Оллмен бразерс».
А на лацкані в нього завжди був значок «Ґрейтфул дед».
Великий фанат. Обожнює «Ґрейтфул дед».
Я був на їхніх концертах разів 300 за своє життя.
Різноманіття цієї спільноти дало мені серйозну перевагу —
не засуджувати людей.
Книгу не судять за обкладинкою.
І в цій справі це виявилося правдою.
2:30 ЗНАЙШЛИ ТІЛО
8:00 ДЕТЕКТИВ МУНІ ПРИБУВ НА МІСЦЕ
ПОЛІЦІЯ НЬЮ-ЙОРКА
У жертви не було гаманця,
але ми знайшли деякі папери.
І на них було ім'я — Майкл Макморроу.
МАЙКЛ МАКМОРРОУ
Ми дізналися, що Майклу було 44 роки.
Він жив на Манхеттені з мамою,
працював у компанії з нерухомості.
Жахливе вбивство чоловіка в Центральному парку оточене таємницею.
Макморроу нанесли понад 50 ударів, йому перерізали горло.
Можна було почути метушню ЗМІ,
бо в Нью-Йорку
все, що відбувається в парку, на першому місці.
Я бачив розміри жертви, він був зростом вище 180 см.
На вигляд він важив понад 200 кілограмів.
Тож, коли хтось може піти й покалічити,
розчленувати когось отак,
є щось, чого ми не знаємо. Я не міг зрозуміти.
Стан тіла жертви
та рівень насильства, що супроводжував усі ці травми,
чітко вказували, що це не був випадковий акт насильства.
Це не пограбування, яке погано закінчилося.
Отже, таємниця потім стає підґрунтям розгадки того, що сталося.
8:00 ДЕТЕКТИВ МУНІ ПРИБУВ НА МІСЦЕ
2:00 ОФІЦЕР ФУРМАН ПОВЕРНУВСЯ ДО «МАДЖЕСТІКА»
Отже, я був у квартирі.
Була друга ночі.
Дафна подзвонила після того, як Кріс пішов.
Вона сказала: «Я боялася Кріса».
«Я не хотіла нічого казати, поки він був тут».
Дафна сказала, що була в парку з хлопцем Крісом.
Вони були разом, гуляли,
і Кріс ошаленів. Він убив чоловіка.
І поки Дафна говорила, пан Абдела просто вийшов.
Я глянув на нього. Він ішов. Я: «Це ж ваша донька.
Ви нічого не кажете. Не зупиняєте її».
Тож, може, він просто звик до цього.
І я собі подумав: «Дурить мене.
Тобі 15 років. Ти молода».
Може, потрапила в халепу і хоче створити проблеми батькові.
ТІЛО В ОЗЕРІ Я БОЯЛАСЯ
Я не ставив запитань. Вона сама розповідала.
Потім сказала: «Я намагалася зробити йому СЛР».
Що вона намагалася допомогти, а не брала участь.
Вона казала: «Кріс зробив те, Кріс зробив се».
Ніяких «я» чи «я зробила».
Поки Кріс намагався позбутися тіла,
вона сказала: «Крісе, спробуй випотрошити й потопити.
Спробуй усе приховати».
Бути поруч із кимось таким має бути шоком.
Але її поведінка була нормальною, дуже розслабленою.
Лі Фурман наказав патрульним поліцейським з відділку Центрального парку
приїхати до парку. Там вони знайшли тіло, що плавало в озері.
Це змінило тон усього, що відбувалося у квартирі.
9:00 МІСЦЕ ЗЛОЧИНУ
Після того, як Лі Фурман відповів на виклик з квартири Дафни,
у нас були всі підстави вважати, що Крістофер причетний до цього.
Пізніше того ранку, керуючись цією інформацією,
детективи прийшли до Крістофера Васкеса
і заарештували його за вбивство Майкла Макморроу.
СХІДНИЙ ГАРЛЕМ ДІМ КРІСА
Він мав їхати в слідчий ізолятор.
Тодішній лейтенант сказав мені:
«Поправ краватку. Ти маєш провести його до машини».
Коли я вперше побачив Кріса Васкеса,
я був трохи шокований, бо він був як малий пацан.
Я знав, що йому 15, але на вигляд йому було років 12.
На обличчі та на руках у нього були рани.
Цей вигляд лише посилив моє занепокоєння
щодо того, як це сталося.
Мені здалося малоймовірним,
що він буде єдиним відповідальним за весь хаос, що стався на місці вбивства.
Ми не знали, що думати про Дафну.
Вона представилася як свідка.
Але більшість свідків неймовірно жорстоких злочинів
не кажуть, що вони припустили, що було б добре випотрошити жертву,
щоб потопити її тіло в озері.
Дафну Абделу заарештували
о 12:30 двадцять третього травня.
Ми спробували взяти в неї свідчення.
Хотіли з нею поговорити, але батько від її імені
відмовився з нами говорити.
Коли я вперше побачив Дафну Абделу, вона була дитиною.
Вона була малою.
Мені було складно пов'язати цю людину із цим злочином.
Нам сказали, вони попросили адвокатів.
Тому провести з ними допит не було можливості.
Це величезна втрата.
Щоразу, коли нема такої можливості, це проблема.
У нас було двоє 15-річних і Майкл,
який був на 30 років старший за них обох.
То як ці люди перетнулися?
Як усе закінчилося вбивством?
Детективи перевірили сім'ю Дафни
і дізналися, що її батько був заможним бізнесменом,
а мати — французькою моделлю.
Вони удочерили її ще дитиною.
І вона жила неймовірно привілейованим життям.
У неї було все.
ДАФНА АБДЕЛА
Наприкінці 80-х багато мам приводило дітей у парк.
Ми всі гралися на Суничних полях.
Перемотаємо на 13 років.
Одного дня ми дізналися, що когось заарештували за вбивство.
Це була дівчина на ім'я Дафна.
Коли ми дізналися більше про це,
наші друзі зрозуміли, що та дівчина на ім'я Дафна
була однією з тих, хто майже щодня грався з усіма нашими дітьми.
Коли я почула про вбивство, я дуже зациклилась на ньому.
Я не могла не думати про нього.
Тоді я зробила пропозицію написати про це книгу.
Пишучи цю книгу, я хотіла поговорити з усіма,
хто знав Дафну, хто знав Крістофера.
Дафна вчилася в школі Columbia Grammar.
Спочатку вона добре вписувалася,
але з роками ставала дедалі агресивнішою.
І нарешті у восьмому класі її попросили піти із цієї школи,
а це взагалі не прийнято для приватних шкіл міста.
Дафна часто самознищувала себе,
вживала алкоголь і наркотики.
Сім'я Дафни здається, двічі до цього оплачувала її дорогу реабілітацію.
Дафна пішла в старшу школу Лойола
після того, як її попросили піти з тієї.
Бо вона була жорсткою, нахабною, зарозумілою.
Її поведінка ставала дедалі гіршою.
Вона відмовлялася дотримуватися правил, приходити вчасно додому, гідно поводитися.
Інший підозрюваний у вбивстві — 15-річний Крістофер Васкес.
Кажуть, він колишній міністрант і бойскаут,
виріс у п'ятиповерхівці в іспанському Гарлемі.
Я дізнався, що Кріс Васкес був із гарної родини.
Він був міністрантом
і жив біля церкви на 97-й вулиці.
Він був таким хорошим хлопчиком, допомагав, був слухняним.
Він жив у Східному Гарлемі.
Нічого такого.
Добрий, гарно одягнений.
ЖОЗЕФІНА КОРЛІСС СУСІДКА
Не гуляв. Проблем не створював.
Усі засмучені. Ми в це не віримо.
Батьки Крістофера розлучилися.
Його виховувала мати.
Вона віддала його в приватну школу, а це дорого.
Тому його батьки старалися, щоб забезпечити йому гарне життя.
Він був гарною дитиною, але дуже сильним інтровертом,
і його часто дошкуляли в школі через його розміри
та інтровертовану поведінку.
Діти дражнили Кріса.
Його називали зацофаним, тобто невдахою, слабаком.
-Чому він це зробив? -Він зацофаний.
І правда зацофаний.
І Крістофер, і Дафна чудово каталися на роликах.
Вони часто ходили в парк після обіду. Там вони й познайомилися.
Ні в Дафни, ні в Крістофера не було багато друзів.
У Дафни тому, що вона була нестерпною,
а в Крістофера тому, що він був замкнутим.
Вони познайомилися, подружилися, а потім почали проводити разом час.
Вони проводили час разом два чи три місяці до вбивства.
Двоє 15-річних дітей з приватних шкіл,
і таке висвітлення в ЗМІ — справжній цирк.
Шокуючий злочин, який призвів до арешту двох підлітків…
…вони зарізали агента з нерухомості й кинули тіло.
Одна з них — донька мільйонера.
Коли я дізнався, що сталося з моїм дядьком, у мене був шок.
МЕТТЬЮ МАКМОРРОУ ПЛЕМІННИК МАЙКЛА
Тим паче, що ми із сестрою
проводили багато часу з дядьком у Центральному парку.
Це було особливе місце для всіх нас.
Ми знали, що воно особливе і для нього, тому його трагічна смерть
у цьому особливому місці спустошила нас.
Мені було дуже важко дивитися на маму…
ЧАРЛЬЗ МАКМОРРОУ БРАТ МАЙКЛА
…і на її горе.
А через те, що вони жили разом,
думаю, вона відчувала втрату більше, ніж будь-хто інший,
і досі відчувала, що мала б його захистити.
Ми виросли на Вест-сайді Мангеттена, за квартал від Центрального парку.
Майкл був дуже милий.
Заводив і мав багато друзів.
Я не кликав його Майклом. Ніколи.
ДЖЕК БАКСТЕР ДРУГ МАЙКЛА
Я кликав його Ірландцем. Так його прозвали на районі.
Він любив сміятися.
Власне, таким і був Ірландець,
він майже постійно сміявся, жартував.
Він був звичайним чоловіком.
Звичайним.
То навіщо комусь так його вбивати?
Ось у чому таємниця.
Підлітки, звинувачені в жорстокому вбивстві ножем
агента з нерухомості, кажуть, що невинні.
Крістоферу Васкесу
і його 15-річній дівчині сьогодні висунуть звинувачення.
24 ТРАВНЯ 1997 РОКУ ДЕНЬ ПІСЛЯ АРЕШТУ
Арешт — це ще не кінець. Це лише початок історії.
Це була досить заплутана ситуація.
На той момент ми не знали, що саме сталося.
Підсудного звинувачено за статтею 125,25.
Перший ступінь.
Ця підсудна разом із Крісом,
ідеться про другого підсудного,
намагалася приховати особу жертви.
П'ятнадцятирічні Дафна Абдела та її хлопець Крістофер Васкес
не визнали вину на вчорашньому суді.
КРИМІНАЛЬНИЙ СУД
Згідно із законом штату Нью-Йорк, з моменту притягнення
на подачу обвинувального акту є 144 години.
Якщо не подасте обвинувальний акт протягом установленого терміну,
підсудні мають бути звільнені з-під варти.
Тож нам довелося досить швидко оцінити, чи є у нас достатньо доказів,
щоб мати вагому підставу для створення обвинувального акту.
Зворотний відлік пішов.
6 ДНІВ ДО ВИСУНЕННЯ ЗВИНУВАЧЕННЯ АБО ЗВІЛЬНЕННЯ
Це стало масштабним розслідуванням.
Знадобилося кілька команд криміналістів,
щоб зібрати докази з кожного із цих місць.
І, крім того, була команда детективів, які опитували родичів, свідків.
Вони чекали на докази, бо лише так будують справу.
Через те, що Лі Фурман побачив у квартирі Дафни,
там треба було зібрати докази.
Плями крові на одязі, кров на її роликах
і кров на годиннику, який вона носила.
Коли поліція Нью-Йорка збирає докази, вона робить це серйозно.
Вони не просто фотографують кров у ванні.
Вони забирають цілу ванну,
бо на ній кров злочинців,
і, можливо, кров жертви.
Ми обшукали спальню Дафни.
В одній з її шухляд я знайшов гаманець Майкла з його айді й грошима.
Це ще один доказ, який пов'язує її з Майклом,
Крісом і місцем злочину.
Річ у тому, що яким жахливим не було б місце злочину,
присутність під час скоєння злочину — не злочин.
Це може бути морально й етично невиправданим,
але це не злочин.
Ви маєте за межами обґрунтованого сумніву довести всі складові злочину.
Від сім'ї Майкла Макморроу ми дізналися
про притаманну Майклові поведінку
і про людей, з якими він проводив час у парку.
У Майкла була група знайомих у парку.
І після роботи він ходив туди з ящиком пива абощо.
У нього були друзі по чарці.
Майкл зловживав алкоголем.
Він був звичайним чоловіком зі звичайними проблемами.
Ірландець намагався змінитися.
Ходити на зустрічі АА.
Ті зустрічі, на які він ходив, проходили у YMCA на вулиці Центральний Парк Вест.
Там він і зустрів Дафну.
Розслідування йшло звичним темпом.
Ми опитували людей,
які, як ми виявили, були присутні в парку до вбивства.
Ми дізналися, що в день вбивства Майкла Макморроу
Дафна і Кріс домовилися бути хлопцем і дівчиною.
Вони ходили кататися на роликах, а вона потрапляла в різні ситуації.
Починала бійки зі старшими чоловіками в парку. Робила всілякі божевілля.
І нібито сказала одному з них: «Сьогодні я когось уб'ю».
До вбивства Дафна та Кріс випивали
й натрапили на групу людей біля Суничних полів,
серед них був Майкл Макморроу.
А Кріс був прихвоснем. Він просто слідував за нею.
Дафна, скажімо так, була набагато досвідченіша дитина того ж віку.
Вона була джином у пляшці.
Коли Крістофер знайшов ту пляшку і відкоркував її,
вона вискочила та отримала над ним повний контроль.
Під час обшуку у квартирі Кріса Васкеса
на його одязі знайшли кров, а також знайшли ніж.
Тоді ми не знали, чи це той самий ніж.
Тому нам довелося провести аналіз ДНК.
4 ДНІ ДО ВИСУНЕННЯ ЗВИНУВАЧЕННЯ АБО ЗВІЛЬНЕННЯ
КАБІНЕТ ГОЛОВНОГО СУДМЕДЕКСПЕРТА
Пана Макморроу відвезли на розтин.
Під час розтину в його крові було 0,31 алкоголю,
що більше ніж утричі перевищує допустиму норму.
Чи був він п'яним?
Імовірно, що так.
Але він зміг самостійно пройти
від Суничних полів до озера.
Тож ми намагалися встановити, що сталося.
Ззаду на ногах у нього були синці.
Це були синці-відбитки.
Пошкодження його обличчя
вказувало на те, що це був дуже особистий напад.
ПРОТОКОЛ РОЗТИНУ
На одній стороні його грудей було 8–10 ножових ран,
згрупованих разом, що вказувало на те, що він не рухався.
Отже, уявіть чоловіка, який стоїть
з порізаними обличчям і руками й бореться за своє життя.
А тоді він падає.
Тепер нападник стоїть над ним і жорстоко ударяє його ножем.
Ударяє й ударяє.
Найбільше запитання, яке крутилося в мене голові,
було про те, що сталося насправді…
Чоловік великий.
Як він опинився на землі, окрім того, що був п'яний,
що це дозволило худенькому, маленькому Крісу Васкесу завдати стільки пошкоджень?
Відповідь у тому, що Кріс не зробив це сам.
Принаймні, таким було припущення.
Коли я врешті дізнався, що вони зробили з тілом, це мене розлютило.
Мене не хвилювало, що їм 15. Має бути справедливість.
Моїй сестрі було 15 років.
Мені було 17 років.
Ми не могли уявити, як наш одноліток міг зробити щось подібне.
Дафна Абдела залишиться за ґратами щонайменше до середи.
Тоді буде інше судове засідання.
До того часу присяжні мають щось вирішити,
або 15-річна вийде на волю.
4 ДНІ ДО ВИСУНЕННЯ ЗВИНУВАЧЕННЯ АБО ЗВІЛЬНЕННЯ
24 ГОДИНИ ДО…
Прийшов результат аналізу ДНК.
На його кишеньковому ножі була суміш крові
на лезі та руків'ї.
І це були його кров і кров Майкла Макморроу.
Це знаряддя вбивства. Солідний доказ.
Важко було уявити,
що вони здатні на таку жорстокість.
І водночас ми знали, що вони були здатні.
Ми знали, що вони це зробили.
Тоді ми відчули,
що на основі інформації, яку ми мали на той момент,
у нас є достатньо підстав звинуватити їх обох.
Ключовим доказом проти Кріса був ніж.
Проти Дафни — її заяви.
Очевидно, вона взяла на себе активну роль,
намагаючись позбутися тіла.
Ми представили ці докази присяжним.
Присяжні визнали їх переконливими
і повернули звинувачення у вбивстві проти них обох.
УБИВСТВО 2-ГО СТУПЕНЯ — УМИСНЕ ВБИВСТВО БЕЗ ПЛАНУВАННЯ.
У перші дні цього розслідування
ми з'ясували, кого двоє підсудних найняли, щоб представляти їх.
Крістофер Васкес найняв адвоката на ім'я Арнольд Крісс,
колишнього помічника прокурора.
Чудового процесуального супротивника.
Дафна та її родина взяли Бена Брафмана.
Бен — один із найвідоміших адвокатів
у Нью-Йорку і, мабуть, у країні.
Він представляв усіх — від мафіозі до людей з Волл-стріт.
НАЙКРАЩІ З ПАФФІ
У Бена було різноманітне портфоліо,
що зазвичай давало хороші результати для нього та його клієнтів.
Це було суворим нагадуванням про те,
як багато поставлено на кону і як це буде важко.
Деяких детективів трохи лякала
присутність Бена Брафмана.
Я думав: «У тебе юридична освіта,
і ти вдягнений набагато краще, ніж я,
але цього ранку ми обоє однаково одягли штани
і я готовий, якщо й ти готовий.
Тож зробімо це».
СИН, КОЛЕГА, ЛЮДИНА З ПРОБЛЕМАМИ
Є більше запитань, ніж відповідей. Ким був пан Макморроу
і чому він у парку пив з дітьми?
ЗМІ формували наратив, щоб зобразити Ірландця збоченцем.
Вони малювали неправдивий образ Майкла.
Залишається незрозумілим, чому він любив пити
до ночі в парку переважно з молодими компаніями.
Ясно лише, що це коштувало йому життя.
Найочевидніше пояснення —
якщо бачите 44-річного чоловіка,
який п'є з двома 15-річними вночі в Центральному парку…
Уявити цю картину не так уже й важко.
Пізніше Макморроу зустрів двох підлітків біля озера
і, можливо, чіплявся до Абдели,
яка нібито підштовхнула свого хлопця скоїти шалений напад з ножем.
Гадаю, ці припущення були принизливими для моєї бабусі
та інших членів моєї родини, бо вони були неправдивими.
Ми хотіли, щоб про нього згадували
з повагою і гідністю,
бо він цього заслуговував.
НА ПОХОРОНІ ЖЕРТВИ БОЯТЬСЯ ВТРАТИТИ ДОБРЕ ІМ'Я
Ми не взнали нічого, що вказувало б,
що він комусь зробив щось погане.
Він був доброю людиною, яка гарно ставилася до всіх, кого зустрічала.
Занадто добре.
І в цьому конкретному випадку,
абсолютно правильним буде опис: він опинився не в тому місці й не в той час.
Справа проти Кріса завжди була сильнішою через ніж.
Це був наш найкращий доказ у цій справі.
Ми знали, що той ніж був знаряддям убивства.
Думали, зможемо за межами обґрунтованого сумніву довести,
що Крістофер скористався ножем.
Ми не були впевнені у вагомості доказів проти Дафни.
Хоча було багато непрямих доказів,
що точно пов'язували її з місцем злочину,
присяжним треба було більше віри.
Її справа була складніша, ніж справа Крістофера.
А потім нас чекав великий сюрприз.
ОКРУЖНА ПРОКУРАТУРА
Пан Брафман зв'язався з офісом прокурора як адвокат Дафни
й сказав: «Я допитував клієнтку,
вона погодилась на угоду про співпрацю».
Бен сказав: «Гадаю, ви помилилися.
Вона тут свідка, а не підсудна. Я її приведу, і вона співпрацюватиме з вами».
Це така угода,
за якою адвокат може викликати свою клієнтку,
і вона може вільно свідчити.
Ваші слова не можуть використати проти вас,
хіба що ви дасте свідчення в суді,
які не збігатимуться з тим, що ви говорили.
Тож ми привезли її до офісу прокурора.
Дафна пояснила, що того вечора
вони з Васкесом випадково під'їхали до групи людей,
які пиячили в парку, і з якими Майкл проводив вечори.
Невдовзі після того приїхав коп на скутері
й розігнав їх.
Вони всі розійшлися в різні боки.
Дафна та Кріс пили пиво, тож Майкл
пішов за пивом.
І вони спустилися до маленької альтанки на березі озера.
Там вони сиділи й пили решту пива.
І в якийсь момент
Дафна і Кріс…
вирішили, що купатимуться голяка в озері.
З води вони вийшли змерзлими.
Вона пояснила, що…
Майкл побачив, що вона тремтить,
він обійняв її, щоб зігріти,
а Кріс зірвався.
Бо він думав, що Майкл намагався залицятися до Дафни.
Він дістав ніж і почав вдаряти його.
Вона казала: «Це зробив Крістофер. Він зробив усе.
Я свідка».
Якби це було правдою, вона була б свідкою вбивства.
Її звинувачення, імовірно, відхилили б.
На цьому б для неї все скінчилось.
Але я не був задоволений.
БУДІВЛЯ КРИМІНАЛЬНОГО СУДУ
Дафна, по суті, народилася,
вважаючи себе кращою за решту світу,
і що вона найважливіша особа будь-де, куди вона зайде.
Тому вважала, що вона хитріша і зможе заговорити зуби.
Так усі думають — що зможуть схитрувати.
А ми це любимо найбільше.
«Продовжуйте говорити. Так».
Тож я хотів тримати її на повідку.
Сказав, що є речові докази, що підтверджують її слова.
І запитав: «Хлопці, а можна
я поговорю з нею ще кілька разів?
Хочу дещо прояснити».
Брафман сказав: «Так, не проблема».
Він думав, що це вже кінець.
Ми провели з нею наступні допити.
Він послав помічника зі свого офісу.
У Робі щось таке є.
Майже батьківське.
Він заслуговує довіри, і люди з ним розмовляють.
Роб Муні поговорив з Дафною Абделою
і встановив з нею зв'язок.
Він у цьому мастак.
Я сказав: «У мене є запитання.
Мене хвилюють ці синці».
Я взяв фото з теки,
на яких було чітко видно обриси й округлі синці
ззаду на його нозі, і спитав:
«Як думаєш, що це?»
Вона трохи притихла, а тоді сказала: «Гм».
Крутила фото, дивилась на нього, вагалася.
Помічник простягнув руку, поплескав її по плечу:
«Нічого. Скажи йому». І я подумав: «Дякую, друже.
Ти справді мені допомагаєш».
Тоді я засунув руку в коробку, витягнув ролики й спитав:
«А це не допоможе тобі пригадати?»
Тоді вона почала показувати
частину свого справжнього характеру.
Сказала: «Думала, він зашкодить другові, тож копнула його».
Я кажу: «Добре, я розумію, але розкажи детальніше».
«Я копнула його, він упав.
Тоді Кріс кинувся і ще вдаряв його».
Я відповів: «Ясно».
А тоді адвокат сказав: «Гаразд, на цьому все».
Вона вже не могла заперечувати свою причетність.
Вона напала на Майкла Макморроу.
Вона копнула Майкла Макморроу.
Вона зробила його безпорадним.
Так у нас з'явились докази.
Злочинниця, а не свідка.
Убивця.
Враховуючи всі обставини, ми знали,
що вона мала допомогти Крісу.
А тоді вона вперше сказала про це.
Після того, як це стало відомо,
ми уклали з Дафною угоду про визнання провини.
Підлітка, звинувачена у жорстокому вбивстві в Центральному парку,
уклала угоду і визнала вину в ненавмисному вбивстві.
Шістнадцятирічна Дафна Абдела перепросила за участь
у тогорічному вбивстві та ушкодженні М. Макморроу.
Згідно з угодою вона не має свідчити проти колишнього хлопця К. Васкеса.
Його звинувачують у завданні ударів.
ПІДЛІТКА ВИЗНАЄ ВИНУ, ЇЇ МАМА В СЛЬОЗАХ
Дафна збиралася визнати вину й отримати максимальний термін за звинуваченням,
але не свідчити в суді проти Кріса Васкеса.
Ми багато працювали з прокурором, і він сказав:
«Це найкраще, що ми могли отримати». Були докази проти нього.
Була серйозна справа.
А з нею було вже пізно.
Якби ми подавали справу до суду, неясно, чи змогли б добитися її засудження.
А ще я хочу попросити…
У березні 1998 року Дафна прийшла до суду
і визнала себе винною у злочині «ненавмисне вбивство першого ступеня».
Ненавмисне вбивство першого ступеня — це інше, ніж убивство другого,
у якому її спочатку звинуватили,
бо для нього не треба наміру вбити.
Вона визнала себе винною у намірі спричинити серйозні тілесні ушкодження
Майклу Макморроу.
Визнала себе винною у вбивстві першого ступеня.
На відкритому судовому засіданні свідчила про скоєне,
і те, що зробило її винною в цьому злочині,
і погодилася на термін від трьох до дев'яти років.
Ми почали цей процес у листопаді 1998 року.
Тоді я вперше відправив Роба свідчити в суді.
Роб прийшов до суду.
На ньому була спортивна куртка, а на лацкані — значок «Ґрейтфул дед».
А я, який був молодим напруженим помічником прокурора,
сказав: «Робе, це недоречно.
Зніми цей значок».
Я такий: «Ще чого».
Я сказав: «Зніми його. У суд так не приходять.
За трибуну не йдуть із черепом з блискавкою».
Я йому: «Дзуськи. Я не зніму значок».
І Роб сказав: «У тебе є два варіанти.
Я можу свідчити зі значком,
або не свідчити взагалі.
Але в будь-якому випадку я залишуся зі значком».
Я задумався і запитав: «Коли ти зможеш продовжити?»
Захист був таким:
«Троє людей спустилися до озера. Двоє повернулися.
Жоден із них не говорить. Ви не знаєте, що сталося на озері».
Бо якщо ви не впевнені,
хто насправді ударяв ножем і бився,
тоді слід мати обґрунтовані сумніви щодо провини цього юнака.
Коли люди вказують один на одного пальцем, виникає занепокоєння,
що це заведе у глухий кут,
і, можливо, присяжні теж не будуть переконані.
Захист поклав провину на Дафну,
що вона, можливо, відповідальна за це,
але, думаю, загальна стратегія була: «Нам просто невідомо.
А якщо нам невідомо, тоді ви маєте виправдати мого клієнта».
У кожній справі є момент,
коли присяжні можуть уявити,
як людина, що сидить перед ними, робить те, у чому її звинувачують.
Мені важко було повірити, що всі 12 присяжних зможуть побачити,
як Кріс Васкес скоює той жахливий злочин.
Коли присяжні вийшли на засідання,
ми вже майже
півтора року чекали на справедливість.
Наша сім'я, звісно, нервувалася.
Чим довше це тривало, то більше здавалося, що у вині Крістофера сумніваються.
Їх не було, здається, два дні.
Вони повернулися з «невинним» у вбивстві другого ступеня
і «винним» у вбивстві першого.
16-РІЧНОГО ВИЗНАЛИ ВИННИМ У ВБИВСТВІ В ПАРКУ
По суті, таке ж засудження і вирок, що й в Дафни Абдели.
Мені це трохи нагадувало компроміс.
Присяжні плакали.
Плакали.
Вони дивилися на родину Ірландця.
Макморроу було боляче, бо вони знали, як він страждав,
і вони вважали, що не добилися справедливості.
ХЛОПЕЦЬ, 16 РОКІВ, ВИНЕН
Я був дуже злим через вердикт.
БРАТ КАЖЕ, ПРИСЯЖНІ — БОЯГУЗИ
38 ножових — не ненавмисне вбивство.
ВІН ЛЕГКО ВІДБУВСЯ
Гадаю, присяжні не вважали, що такий молодий хлопець
має носити тавро вбивці до кінця життя.
Я виступаю за дотримання закону,
але закон складний, бо залучені люди.
А коли залучені люди, залучені й емоції.
Більшість справ, які нас захоплюють, — загадки.
«Хто це зробив?»
У цьому випадку справа зовсім не про це.
Ми знаємо, хто це зробив, але чому?
Може, це індуковане божевілля,
де вони об'єднали своє божевілля
щоб створити одну машину для вбивства…
чи зробили це заради розваги.
Чому?
Це те, що зводить з розуму.
Точно знати, що сталося, неможливо,
бо там було троє людей, а один мертвий.
Так буває. Коли кажуть: «Ти розкрив справу», кажу: «Так неправильно казати».
Розкрити справу — це знати, що сталося,
але ж часто не знаєш.
Точно можна прикинути, що сталося.
Можна зосередитись на тому,
що деякі докази змусять вважати логічним висновком,
але без знання історії це неможливо.
СІЧЕНЬ 2004-ГО МАЙЖЕ 7 РОКІВ ПІСЛЯ ЗАСУДЖЕННЯ
«Убивці з дитячими личками з Центрального парку»
вийшли з тюрми після майже семи років.
21-річну Абделу випустили в п'ятницю.
Її колишнього, 22-річного Васкеса, випустили нині вранці.
У рамках умовно-дострокового звільнення їм не можна бачитися.
Так, життя мого брата коштувало більше, ніж шість років ув'язнення.
Я не вважаю, що правосуддя відбулося.
Я знаю, така система, такий закон, вони були дітьми
й так буває,
але це просто не здається справедливим.
Це взагалі нечесно.
Пізніше Дафна, яка була на умовно-достроковому, порушила умови.
У будинку тимчасового перебування напала на одного з мешканців.
Повернулася і відсиділа повний термін — дев'ять років.
Кріс вийшов через шість років.
Я не знаю, щоб він скоював якісь повторні злочини
за всі ці роки.
Це був надважкий досвід як на особистому, так і на професійному рівні.
Це була незвичайна, емоційна справа.
Залишається осад.
Одна з найкращих подій у цій справі —
моє знайомство з Робом Муні.
Тоді я цього не знав, але для нас це був лише початок.
2004 РІК
2009 РІК
У НАСТУПНІЙ СЕРІЇ
О восьмій ранку телефони дзвонили, як божевільні.
Усі говорять про зниклу Еріданію,
прибиральницю у фінансовому районі.
Колеги казали, що вона завжди вечеряє з ними під час зміни,
але востаннє вони бачили її близько восьмої, відтоді її ніхто не бачив.
Обшукувати цю будівлю
на 26 поверхів, безперечно, складно.
На камерах її більше не було. Вона не виходила з ліфта.
І не виходила з будівлі.
Де вона?
Ми оглянули всі закутки будівлі згори донизу
і не змогли її знайти.
Це означає, що місцем проведення розслідування,
замість Ректор-стріт, 2,
ставав увесь Нью-Йорк.