PÅ MANHATTAN FINDES TO DRABSAFDELINGER, DER ER VIET TIL MANDDRAB:
MANHATTAN NORD OG MANHATTAN SYD.
DE EFTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG VANSKELIGE MORD.
DETTE ER DERES HISTORIER.
7. JULI 2009
Min mor arbejdede som rengøringsdame på Rector Street 2.
Hun havde vagt fra kl. 17 til kl. 23.
Den 7. juli omkring kl. 22:30
bliver jeg ringet op af hendes kollega Rosa,
som spurgte, om min mor var hjemme.
Jeg sagde: "Min mor er ikke hjemme. Er hun ikke på arbejde?"
Hun siger: "Nej."
De skulle spise sammen kl. 19,
så hun undrede sig over, at hendes telefon var slukket.
Den gik direkte på telefonsvareren.
Jeg ringede til mine tanter og onkler.
Vi blev enige om at tage hen på hendes job for at se, om vi kunne finde hende.
Jeg arbejdede som vagt på Rector 2 i dagtimerne.
Så jeg gik op på den etage, hun arbejdede på.
Jeg råber hendes navn i hele bygningen, på gangene
og bagest i kælderen.
Jeg lytter efter den mindste lyd. Måske havde hun slået sig.
Eller var uden for hørevidde.
Folk så hende komme ind i bygningen, men vi så hende ikke gå.
Vi talte med sikkerhedsvagten, der var på arbejde,
og han sagde, han ikke havde set min mor forlade bygningen.
Derefter ringede vi til politiet.
Hun var ikke til at finde.
Hver sag æder en lille bid af ens sjæl.
Man kan kun have dette job, hvis man brænder for det.
MANHATTAN NORD MANHATTAN SYD
Man vil finde frem til sandheden.
Det gør kriminalbetjente.
Jeg elsker at få et kig bag kulisserne.
Hvad skete der i virkeligheden?
Familier vil vide, hvem der har dræbt deres slægtning.
Det er mit job.
I New York City er NYPD…
Det er alt.
Hver dag når jeg kører på arbejde, og jeg er på vej ind til byen,
ser man hele skylinen.
Jeg sagde altid til mig selv:
PH.D., PENS. KRIMINALBETJENT
"Jeg er drabsbetjent i NYPD i New York City."
Jeg voksede op i et barskt område i South Jamaica i Queens.
Der var stoffer.
Der var prostitution. Der var bander.
Og jeg måtte træffe et valg om at vælge uddannelse frem for gaden,
så jeg blev betjent.
8. JULI 2009 ERIDANIA FORSVUNDET I TI TIMER
Den 8. juli 2009 kommer vi ind på arbejde klokken otte om morgenen.
Vi bliver kimet ned. Vi får opkald fra Distrikt 1.
Vi får opkald fra Police Plaza 1.
Vi får opkald fra kriminalchefen.
Alle taler om en forsvunden rengøringsdame i finansdistriktet.
RECTOR STREET 2
Offentligheden er optaget af…
PENS. KRIMINALBETJENT
…hvad der sker i det område, når børsen er åben.
Hvad der foregår, det høje tempo
og de enorme pengemængder, der flyttes rundt, den slags.
Det er den sexede del af det, men der er også arbejdere bag kulisserne.
Når kontorfolket går hjem, er der folk, der gør rent.
Folk, der vasker gulve, laver reparationer.
Folk, der har familier og arbejder hårdt for at tjene til føden.
Betjentene rykkede ud til Rector Street 2.
Vi ved intet til at begynde med.
KRIMINALBETJENT
Vi ved kun, at der er en person, der ikke er kommet hjem.
Udenfor bygningen samler en af cheferne os alle sammen
og giver et kort overblik over, hvad der foregår.
Vi får at vide, at den savnede er en kvinde ved navn Eridania.
Hun er 46 år gammel.
Hun arbejdede fra kl. 17 til kl. 23.
Og på et tidspunkt under sin vagt forsvandt hun.
En af de ting, der sprang i øjnene, da jeg ankom til bygningen,
var, at kvindens familie var der…
PENS. KRIMINALBETJENT
…få timer efter, at de ikke kunne få fat på hende.
Det ser man ikke tit i New York City. Man kunne se, de var tæt forbundne.
Min søster er 17 år ældre.
ERIDANIAS BROR
Hun var der altid og tog sig af mig.
Hun var en god søster og en god mor.
Hun ville aldrig forlade familien. Umuligt.
Hendes familie hævdede, at hun altid kom hjem, når hun fik fri.
Så det var meget usædvanligt for hende at tage derfra uden at underrette nogen,
særligt sin kollega.
Det fik alarmklokkerne til at ringe.
Det var meget ulig hende bare at forsvinde sådan.
Hun tog ikke sin telefon.
Jeg var meget bekymret.
Jeg havde arbejdet der i halvandet år. Min søster i omkring seks måneder.
Jeg kender bygningen godt.
Den aften, da hun forsvandt, finkæmmede vi hele bygningen
etage for etage.
Jeg gik endda ned i kælderen,
kiggede op og skreg hendes navn…
…men der var helt stille.
ERIDANIA FORSVUNDET I 12 TIMER
Det sted, hvor hun forsvandt, ligger i hjertet af finansdistriktet.
Det tager politiet selvfølgelig meget alvorligt.
Enhver sag i Manhattan Distrikt Syd,
alt, der sker syd for 59th Street, virker altid til at blive forstærket.
Jeg vidste, at det ville få stor mediebevågenhed.
Hendes kolleger siger, hun altid spiser med dem på deres vagt,
men sidst de så hende, var ved ottetiden,
og hun er ikke set siden.
Man skal gennemsøge hver etage, og bygningen skal evakueres.
Alle, alt personale,
alle jakkesættene, rengøringspersonalet, elevatorførerne,
alle, der var i bygningen, skulle ud, da ransagningen blev foretaget.
Der kan være et lig i bygningen.
Det er lidt skræmmende.
En af de ting, der gjorde Rector Street 2
så unikt for en sag om en savnet person,
var, at det er som et lukket miljø.
Der er et bestemt antal veje ud og ind.
Alt andet er bare opad.
Det er en kolossal opgave at gennemsøge den bygning
efter nogen eller noget, fordi den har 26 etager.
Det var alle mand på dæk.
Betjente blev hentet ind fra andre opgaver.
Ikke kun fra drabsholdet og Distrikt 1,
også betjente fra Midtown Syd og Midtown Nord.
Alle er involveret.
Derudover var der helikoptere i luften.
Det var en omfattende ransagning af bygningen fra kælder til kvist,
hver en krog.
Da de åbnede hendes skab, var hendes taske der stadig.
Jeg havde en mor og fire søstre. De går ingen steder uden deres taske.
Den er en del af deres person.
Så det fik alle alarmklokker til at ringe.
Og så fandt man hendes rengøringsvogn og hårspænde på ottende etage.
Hvad lavede den der på gulvet?
Havde der været en kamp?
Måske er det et seksuelt overgreb, og personen holder hende som gidsel.
POLITI - ADGANG FORBUDT
Vi skal tale med folk.
Vi skal havde overblik over alle ansatte, der arbejder i bygningen.
Hvem var til stede under Eridanias vagt?
Jeg ville kategorisere alle, der var på arbejde i bygningen,
som vidner eller mistænkte, om man vil.
Vi har en masse mulige teorier, men vi ved, at tiden er afgørende.
Jo senere vi finder hende, jo mindre sandsynligt, at hun er i live.
ERIDANIA FORSVUNDET I 14 TIMER
Vi vidste, at hvis hun havde forladt bygningen,
var hun blevet opfanget af et af de mange kameraer ved en af indgangene.
Der var 32 kameraer i bygningen.
Så 32 kameraer med otte-timers klip, man skal gennemse,
er en langsommelig opgave.
Vi sendte vores dygtigste fyr.
Brian MacLeod, kendt som "videoguden".
En fantastisk kriminalbetjent.
Brian er en meget ejendommelig fyr.
Det er et vigtigt job.
Ikke alle kan gøre det, vi gør.
Jeg smadrer den flue. Jeg sværger.
Brian er intens.
Når han var fokuseret, tog han sine hovedtelefoner på
og lyttede til heavy metal-musik.
Headbanger?
Jeg havde svenskerhår, da jeg var yngre, så…
Jeg lyttede altid til heavy metal på jobbet.
Han har tålmodigheden og omhuen
til at sidde og stirre på en skærm i timevis.
Vi vidste, at forlod hun bygningen,
ville han finde hende eller noget andet, der kunne se mistænkeligt ud.
Man vil ikke overse noget. Misser man bare ét billede, kan det ske.
Jeg fik den.
RECTOR STREET 2
Det er kedsommeligt.
Det er tidskrævende.
Det belaster øjnene.
Men jeg havde tålmodigheden til det.
Eridania træder ind i en elevator
op til de øverste etager, da hun møder ind.
Jeg tror, det var omkring kl. 17:12.
Men hun bliver ikke set igen. Ikke på kamera.
Hun bliver ikke set gå ud af elevatoren. Hun bliver ikke set forlade bygningen.
Hvor er hun?
ERIDANIA FORSVUNDET I 19 TIMER
For bedre at forstå hende
laver man et baggrundscheck, kortlægger relationer,
om de havde økonomiske problemer,
alt, man kan finde ud af, om offeret.
Familien fortalte os, at Eridania var fra den Dominikanske Republik.
Min mor blev født i Santo Domingo
og kom til USA i 1973.
Hun giftede sig med min far, Jeronimo Figueroa,
og hun fik tre børn.
Hun stoppede med at gå i skole for at tage sig af os.
Hun var en matriark.
Hendes madlavning var uovertruffen.
Jeg så altid frem til thanksgiving, nytår og jul.
Uanset højtiden ville hun have familien samlet.
Det fik mig til at tænke på min egen mor.
Hun var selv immigrant fra Panama
og fandt småjobs, indtil hun kom på fode
og kunne forsørge familien og give os, hvad vi havde brug for.
Jeg kunne forestille mig, at der skete min mor noget,
og hvordan jeg måtte håndtere det.
Det gjorde sagen meget personlig.
Jeg var langt ude.
Jeg var deprimeret. Jeg gik i panik.
Jeg bad til Gud om, at min mor ville komme ind ad døren.
Vi fandt ud af, at Eridania var fraskilt og senere fandt sammen med sin eksmand.
Så vi talte med hendes familie.
Han var ikke ved Rector Street 2.
Så jeg tænkte: "Hvorfor er han her ikke, hvis alle døtrene og broren er her?"
Han er vores første mistænkte,
og vi skal afhøre ham og finde ud af, hvad han ved.
Udover manden
fortalte familien, at Eridania nogle dage forinden følte,
at hun blev stalket af en, der arbejdede i bygningen.
Min søster havde følt, der var fare på færde.
Hun nævnte en fyr, der stirrede,
da hun tog elevatoren op for at gøre rent.
Nyhedsreporteren kom hjem til os for at interviewe os.
Hendes børn siger, at deres mor var nervøs over en mand,
som også arbejdede i kontorbygningen på Rector Street,
og som hun følte, stalkede hende.
Han sendte sære blikke, og hun var nervøs.
15 ÅR GAMMEL
Han gloede på hende, da hun gjorde rent.
Hun fortalte om én, der skræmte hende, fulgte efter hende.
Vedkommende gjorde det to gange.
Men Eridanias datter havde fortalt os, at han et par dage før hendes forsvinden
havde prøvet at tale med hende igen.
Det skræmmer selvsagt familien.
Hun var meget oprevet og bekymret, siden hun nævnte det for sin familie.
Jeg sagde: "Lad mig prøve at skaffe dig et nyt job."
Og hun siger: "Okay."
Hvis det ikke løser sig om en uge, ville hun sige op.
Hun var villig til at sige op over det, fordi hun følte sig utryg.
Og det faktum, at det skete flere gange…
Ville han overfalde hende, bortføre hende?
Hvor langt er han villig til at gå?
Velvidende at stalkeren kender bygningen og alle ud- og indgangene.
Det er en, der kom der hver dag
og vidste, hvor folk var på hvilke tidspunkter,
hvornår bygningen lukkede og åbnede,
hvem der var hvor, hvornår.
Det blev meget vigtigt
at identificere denne person hurtigst muligt.
Mens vi ledte efter ham, blev betjente sendt ud
for at afhøre Eridanias mand og bekræfte, hvor han var.
Hans historie var, at han arbejdede til klokken otte den aften,
hvorefter han tog hjem til deres lejlighed.
Han var den eneste, der blev hjemme for at se, om hun ville komme hjem.
Betjentene kunne bekræfte, hvor han befandt sig, og droppe mistanken.
Vi var overbeviste om,
at han intet havde at gøre med Eridanias forsvinden.
I mellemtiden lykkedes det os at få kontakt til stalkeren.
Vi tog ham med ovenpå til holdet og ind i forhørslokalet.
Han påstod, han havde spillet bordtennis med nogle venner
den aften, hvor Eridania var på arbejde.
Og alle dem, som han hævdede, havde deltaget i den begivenhed,
som var sammen med ham, blev også afhørt grundigt.
De kunne udelukke ham som mistænkt.
9. JULI 2009 ERIDANIA FORSVUNDET I TO DAGE
Nu måtte vi intensivere indsatsen og forsøge at lokalisere Eridania
med hundepatruljer.
Alle ved, at når hundene ankommer, finder de noget, hvis der er noget.
ELEVATORER
Da politihundene nåede 14. etage,
fik de færten af noget to gange i bryggerset,
hvor klimaanlægget og varmesystemet var lokaliseret.
Redningsfolk, alle tænkelige personer, fokuserede nu på den etage.
Vi ventede bare på beskeden om, at de fandt noget, vi kunne bruge,
som kunne fortælle os mere, end vi allerede vidste.
Det var et vildspor med hundeenheden.
Det er frustrerende.
Man føler med familien, fordi man ved, at de er…
For hver dag og hver time, der går, svinder deres håb også.
For hvert sekund, hvert minut, der gik,
følte familien sig mere og mere magtesløs.
Alle er bange. Ingen spiser noget.
Altså…
Alle frygter det værste.
DISTRIKT 1 POLITISTATION
Der var så mange kameraer. Hundredvis af timers video.
Jeg brugte adskillige timer på at se videoovervågningen igen og igen
og sikre mig, at jeg ikke overså noget.
Jeg leder efter beviser. Alt, der er mistænkeligt.
Og den eneste person,
hvis adfærd var lidt underlig, var viceværten.
Man ser ham arbejde i vareelevatoren. Så ser man ham i kælderen.
Man ser ham gå hen til hans viceværtsrum, som også er der, hvor hans skab er.
Jeg fulgte hvert eneste kamera, der opfangede ham,
mens han var i bygningen.
Og så forsvandt han i et godt stykke tid.
Det var måske 45 minutter eller deromkring.
Og pludselig, lidt efter klokken 20,
ser man ham i kælderen.
Men han ses ikke på kameraerne ved elevatorerne,
hverken i kælderen eller i lobbyen.
Han kunne kun være kommet derned via trappen.
Hans adfærd fik mig til at tænke: "Hvad foregår der her?"
Vi er meget mistænksomme.
Det var nødvendigt at få ham afhørt.
Han var en person af interesse for, hvor Eridania befandt sig.
Den person var Joseph Pabon.
Jeg ringede til ham, og han gik med til at tale med os.
Jeg ville tilbage på stationen for at være i et mere kontrolleret miljø.
Da Joseph Pabon kom ind,
fortalte han, at han betjente vareelevatoren
og satte rengøringsdamerne af på de etager, hvor de skulle gøre rent.
Han forklarede, at han satte hende af på ottende sal…
…hvor de fandt hendes rengøringsvogn og hårspænde.
Han så hende ikke siden.
Det var juli.
Man kunne sidde i en iglo og stadig svede. Det var så varmt.
Som kriminalbetjent skal jeg have jakkesæt på.
Hvis jeg kunne have haft klipklapper
og badebukser på, havde jeg gjort det.
Men han bar en langærmet termotrøje og en T-shirt udenover den.
Og jeg tænkte: "Den fyr er ikke rigtig klog."
"Han er klædt på til en sneboldkamp, og det er juli."
Det nagede mig under hele vores samtale.
Så sagde jeg: "Tag din trøje af." Det gjorde han.
Han havde rifter på skuldrene, i nakken og andre steder på torsoen.
Jeg spurgte: "Hvordan vil du forklare dem?"
Og han sagde, at han blev sat til at betjene vareelevatoren
den aften, Eridania blev meldt savnet, for at køre bygningsarbejdere op og ned.
Han påstod, at han hjalp dem med vogne med armeringsstænger og byggematerialer.
Så jeg siger: "Du er medlem af en fagforening, ikke?"
Han siger: "Jo."
Jeg er ud af en familie af folk i fagforeninger, så jeg ved,
at hvis man laver andre opgaver end sin arbejdsopgave, får man problemer.
Man rører intet andet end elevatorstangen eller trykker på en knap.
"Og du hjalp dem med at læsse vognene af og på?"
I mine øjne var det ufatteligt. Jeg troede ikke et sekund på det.
Jeg spurgte ham indtrængende:
"Hvis du har gjort hende noget, eller hun er i bygningen, så sig hvor.
Så henter vi hende. Og får hende hjem til familien."
Han fastholdt, at han intet havde gjort.
Vi afhørte ham i godt og vel 14 timer.
Vi spurgte ham: "Vil du afgive din DNA?"
Og han indvilligede i at afgive DNA. Han førte selv vatpinden.
Han indrømmede ikke nogen form for kriminel aktivitet.
Så vi var tvunget til at lade ham gå.
Vi kan ikke sigte ham uden et lig,
men jeg fortalte mine overordnede, at vi mente,
at han var vores hovedmistænkte.
Derefter begyndte vi at skygge Joseph Pabon
og holde øje med, hvor han befandt sig, fordi han måske havde hende et sted.
Hun kunne være hjemme hos ham.
Han havde hende måske i en anden bygning eller et andet sted.
Vi fik et par kriminalbetjente til at følge efter ham
og følge med i, hvor han befandt sig.
Vi ville overvåge Pabon døgnet rundt.
Vi kørte skiftende vagter.
Drejede han til højre, gjorde jeg det også.
Gik han ind på en restaurant og blev der for længe,
sendte vi en ind for at se, om han stadig var der.
Vi forsøgte ikke at være diskrete.
Han måtte gerne vide, at vi fulgte efter ham.
Det var kattens leg med musen. Os mod ham.
Vi nægtede at tabe.
Vi har ledt efter hende i et par dage. Vi kan ikke se hende på overvågningen.
Vi kan ikke se hende forlade bygningen.
Vi havde tjekket hver en krog fra kælder til kvist
og kunne ikke finde hende.
Det giver ikke mening længere.
Vi var ikke blot slukørede,
men det gjorde også vores arbejde meget sværere.
Det betyder, at i stedet for at begrænse eftersøgningen
til Rector Street 2, var den nu spredt til hele New York City.
Det blev endnu større.
Det betyder flere ressourcer og en mere omfattende efterforskning.
Hun kunne være hvor som helst.
Vi besluttede at se på videoovervågning fra et større område.
Kan vi se hende gå ned ad Trinity Street?
Ned ad Greenwich Street?
Ned ad Rector Street mod øst eller vest?
Men det gav ikke pote. Vi så hende ikke.
"Hvorfor kan jeg ikke finde hende? Hvad overser jeg?"
"Hvad overser vi kollektivt?"
Vi er så mange, der arbejder på sagen.
Lidt nord for Rector Street lå der en butik,
og vi fandt optagelser af Joseph Pabon den tirsdag, Eridania forsvandt.
Vi fik en kopi af kvitteringen,
som viste, at Joseph Pabon havde købt alkohol der.
Måske tog Eridania ham i at drikke.
Måske opstod der et skænderi, som han eskalerede til et håndgemæng.
Et "pis osse"-øjeblik.
"Nu skal jeg dække over det her." Det er reaktivt.
Men vi havde ikke grund nok til at anholde ham.
Vi har stadig ikke et lig. Vi har stadig ingen forbrydelse.
Vi fortsætter med at følge ham som før.
10. JULI 2009 ERIDANIA FORSVUNDET I TRE DAGE
Vi undersøger nu områder, hvor man kan dumpe et lig,
i stedet for hvor en person kan flygte hen.
Vi tænkte, hun måske var blevet smidt i en affaldscontainer,
som var blevet fjernet af et privat affaldsfirma.
Vi sendte betjente til Pennsylvania
for at undersøge det område, hvor de dumpede deres affald.
Familien har været meget igennem.
Politiet foretog tidligere en grundig ransagning af en losseplads
i Pennsylvania, hvor affald fra bygningen ender.
Det var uforståeligt.
Min mor var ikke affald.
Jeg tænkte bare: "Åh gud, er min mor måske der?"
Frygteligt,
hvis nogen kunne finde på det.
Men der var ingen Eridania Rodriguez, og der var ikke flere beviser,
som vi kunne bruge til at finde Eridania Rodriguez.
Da de ikke fandt nogen der, genvandt jeg en smule håb.
46-årige Rodriguez er ikke blevet set.
Politiet antager nu, at hun er død.
Familien bearbejder det. Vi venter på svar.
Det blev en stor historie.
Og når man har en stor historie, spørger pressen politiet:
"Hvad foregår der?"
Der var meget frustration. "Hvor fanden er hun?"
Der var pres på.
Der blev brugt så mange ressourcer på sagen,
at det ikke var holdbart i længden.
Andre betjente måtte tilbage til deres sager.
Politiet skulle patruljere gaderne.
Stationen ville tage folk af sagen, så de kunne lave andre ting.
Sagen forbliver ikke blot uopklaret,
men NYPD fremstår også i et dårligt lys.
Nu begynder vores chefer at presse os.
Vi siger bare: "Pis."
Matarazzo, som var kriminalchef på Manhattan, indkaldte alle til et møde.
Under mødet vendte han sig mod mig og sagde:
"Hej, John. Hvad sker der?"
"Hvad tror du? Hvor er hun?"
Jeg vendte mig mod ham og sagde: "Hun må være i bygningen."
Han siger: "Lad os tjekke bygningen en gang til."
11. JULI 2009 FORSVUNDET I FIRE DAGE
Vi gennemsøger bygningen igen. Hun forlod ikke den bygning.
"Gå derind. Find ud af, hvor hun blev af."
Og de tilkaldte ti politiassistenter og 100 betjente
for at gennemsøge hver en krog af bygningen
en etage ad gangen.
Alle var dybt investerede.
Vi havde tilbragt så meget tid med familien og på sagen.
Vi ønskede alle et positivt udfald.
Sådan gik det desværre ikke.
En kriminalbetjent fra Distrikt 9 ringer til mig:
"John, jeg er på 12. etage. Jeg er lige gået ud af elevatoren."
"Kom herop."
Tolvte etage var en byggeplads.
Nøgne vægge, kun beton. Ingen gipsplader, ingen møbler.
Da elevatoren åbnede,
blev jeg mødt af lugten af død.
Og kriminalbetjenten sagde: "Tag og kig derind."
Og jeg kan se blod
og væske, der kommer fra ventilationskanalen.
Vi tilkaldte redningstjenesten og retsteknisk.
Vi åbnede ventilationskanalen,
og hun var derinde.
Nu ved man, det er et mord.
Under den første eftersøgning havde hundene faktisk fået færten af noget.
Luften passerede igennem og steg op.
Anden gang var kanalen lukket,
og luften stod stille, hvor Eridania blev fundet på 12. etage.
Desværre var liget forrådnet,
hvilket gjorde det umuligt at identificere det.
Men vi kan antage, at det var Eridania.
Hun var bundet på hænder og fødder, munden var tapet over.
Gaffatapen ikke var normal gaffatape.
Den lignede næsten advarselstape. Gul og sort.
Mærkeligt nok havde Eridania et krucifiks, som hun bar om halsen,
og det var i hendes mund.
Mange troede, at der lå en ritualistisk hensigt bag.
Når man forestiller sig at gøre sådan mod nogen…
Han placerede hende i ventilationskanalen.
Hvem kunne finde på at gå så ekstremt til værks?
"Sådan skjuler jeg hende."
Retsmedicineren har netop fjernet liget.
Politiet har været her hele dagen.
Vi venter på at høre, hvem de fandt.
ERIDANIAS BROR
Mange håber stadig, det ikke er hende, men jeg frygter det værste.
RECTOR STREET 2
Min mor blev fundet.
Hun blev fundet i en ventilationskanal,
bundet som et dyr.
Jeg hamrer løs på køkkenbordet,
og mine brødre prøver at holde mig nede.
Jeg græd bare konstant.
Hvordan kan en person gøre sådan mod én,
der altid kun har støttet andre?
Hun var så venlig, så kærlig.
Gjorde altid alle i godt humør.
Hvordan havde hun fortjent det?
Jeg forestiller mig, hun skreg.
Prøvede at råbe efter hjælp,
men i den bygning kan man skrige, så tosset man vil. Ingen hører én.
Jeg sagde: "Vi skal nok opnå retfærdighed for din mor.
For Eridania fortjente ikke, hvad der skete her."
RETSMEDICINSK AFDELING
Jeg fik til opgave at deltage i obduktionen.
Jeg vidste, at det, der blev fundet der, ville hjælpe sagen.
Dødsårsagen og retsmedicinske oplysninger.
Seksuelt overgreb blev udelukket.
Der var ingen stumpe læsioner. Ingen knivstik. Ingen skudsår.
Ingen kraniebrud.
Hendes tungeben var intakt.
Så det var ikke gjort ved at snøre noget om halsen.
På grund af den hæmmede tilstand, Eridania befandt sig i,
bundet, hendes hoved presset fremad og hendes hals nede.
Hun havde gaffatape for munden, så hun kunne ikke få meget luft.
Så dødsårsagen skønnedes at være mord ved kvælning.
Hun var sikkert i live, da nogen tapede hende fast,
løftede hende, placerede hende i ventilationskanalen og lukkede den.
Jeg… Det er bare…
Jeg var fortvivlet, for da jeg stod nede i den kælder
og kiggede op, kiggede jeg på den ventilationskanal,
skreg hendes navn og prøver at lytte efter hende.
Hvis hun stadig var i live, kunne hun ikke
skrige tilbage, sige mit navn eller skrige om hjælp, fordi
hendes mund var tapet til.
Folk siger: "Det er ikke din skyld. Sådan skal du ikke tænke."
Men sæt dig i mine sko.
Sidste gang jeg talte med min søster,
følte hun noget underligt.
Jeg bad hende om at give mig et par dage til at skaffe hende et job et andet sted.
Og så sker det her.
Der begik jeg nok endnu en fejl.
Ikke at lade hende sige op
og ikke finkæmme det tomme område på 12. etage.
Heldigvis for os havde vi stadig en mistænkt tilbage.
Joseph Pabon havde ikke et alibi.
Han arbejdede på Rector Street 2, da Eridania var der.
Joseph Pabon var den eneste,
der havde uforklarlige rifter på kroppen.
Under en obduktion tager de DNA-prøver.
De tager afklippede fingernegle
for at se, om der er noget DNA, der ikke tilhører ofret.
Men det er ikke som en covid-test, hvor man har svaret efter et kvarter.
Vi måtte vente på resultaterne, og vi håbede på,
at vi ville finde et match mellem Joseph Pabon
og DNA-prøverne fra Eridania.
Da vi undersøgte Joseph Pabon nærmere,
fandt vi flere sager om vold mod kvinder i hjemmet.
Efter et skænderi med sin ekskæreste
tog han en bowlingkugle og knuste ruderne i hendes bil.
Det forstærkede følelsen af,
at han kunne have fået et sammenbrud,
hvor han gik amok på Eridania.
Vi skyggede ham allerede, efter vi havde afhørt ham,
for at sikre, at vi hele tiden vidste, hvor han var.
Nu vil vi blive på ham, indtil vi får svar på DNA-prøven,
der viser os, at det er ham uden for enhver rimelig tvivl.
Det havde været en katastrofe, hvis han var undsluppet os,
og DNA-svaret kom, og vi ikke havde ham.
Vi har at gøre med en fyr, der måske begik denne grufulde handling.
Bandt denne kvinde, kvalte hende.
Og han lever sit liv, som om han intet havde gjort.
En anden bekymring var,
at hvis han før havde begået partnervold, ville han måske angribe sin nye kæreste.
17. JULI 2009 TI DAGE EFTER MORDET PÅ ERIDANIA RODRIGUEZ
Den 17. juli får jeg et opkald om, at svaret fra DNA-prøven er kommet.
Og det er med al mulig sandsynlighed Joseph Pabon.
Da vi fik arrestordren, ringede jeg til Al Titus
og sagde: "Der er grønt lys. Tid til at anholde ham."
FINANSDISTRIKTET
Han boede på Staten Island.
Han drejede af hovedgaden og kørte ned ad en sidegade.
Vi omringede ham.
Vi kom ud med våbnene trukket
og bad ham stoppe bilen.
Da vi endelig anholdt Pabon, sad hans kæreste også i bilen.
Det gik måske ikke op for hende i det øjeblik,
men på et tidspunkt tænkte hun garanteret:
"Wow, jeg boede sammen med en morder."
Måske reddede vi hende fra at blive det næste offer.
Det var en god afslutning på en langtrukken sag,
hvor vi fangede gerningsmanden, hvilket var godt,
at få Pabon spærret inde.
Da vi endelig fik nyheden om, at de anholdt Joseph Pabon for mordet,
og alle skreg af glæde og græd,
var jeg bare…
Jeg var glad, men…
Da vi havde talt med efterforskeren i telefonen,
stillede vi os selv spørgsmål som: "Hvorfor gjorde han dog sådan noget?"
Jeg har arbejdet med ham i halvandet år.
Han sagde altid godmorgen til mig.
Han talte altid til mig i receptionen og passede altid sit arbejde.
Vi havde aldrig problemer. Jeg har aldrig gjort ham noget,
som kunne få ham til at gøre min søster fortræd.
Jeg troede ikke, vi var fjender. Vi var kolleger.
Han kommer ind
og anbringes i en celle i Distrikt 1.
Alle er oppe at køre.
Jeg ville gerne afhøre ham igen.
Han skulle indrømme, hvad han havde gjort.
Det var blevet personligt.
Desværre påberåbte han sig retten til en advokat,
og vi fik aldrig chancen.
Men under retssagen blev Joseph Pabon kendt skyldig
og idømt 25 år til livstid.
Han fortjener uden tvivl den skæbne.
Da de sagde, at han var skyldig,
brød jeg sammen.
Det gjorde vi alle.
Han angrede ikke.
Han grinede, mens han kiggede på os.
Det knuste mit hjerte.
Det krævede enorm styrke,
hver eneste celle i min krop, ikke at fare op til ham.
Jeg havde sådan lyst til at slå ham i baghovedet.
Jeg havde lyst til at kvæle ham.
Pabon svarede aldrig på, hvorfor han gjorde det.
Den dag i dag venter vi stadig på det svar.
Hvad var formålet? Havde min mor gjort ham noget?
Havde hun sagt noget, der gjorde ham vred?
Hvorfor?
Jeg tror bare, det slog klik.
Jeg tror, han oplevede et øjebliks vrede.
Ligesom han havde haft i de andre tidligere sager med kvinder.
Hun kæmpede for sit liv. Det ved jeg.
I hendes sidste stund ved jeg, at hun var meget bange.
Men hun er væk.
Kommer ikke tilbage.
Jeg sidder fast.
Det er som en knugen i maven.
Jeg forstår stadig ikke, hvad der skete.
Han forandrede familien for altid.
At efterforske sagen her og se dem og deres sorg…
Alt det arbejde vi har gjort for at finde den skyldige…
Det vil jeg aldrig glemme.
Da jeg var barn, tænkte jeg på NYPD
som den største bande i New York City.
Men efter at have arbejdet med dem i så mange år
indså jeg, at det snarere er en familie.
Der er ikke nok forståelse for, hvad politiet gør.
De er ikke en besættelsesmagt.
Og samfundet er ikke en flok vilde,
som vi skal ud at angribe.
UDDANNER TIL RETFÆRDIGHED
Et par år efter retssagen
gik jeg på pension med målet om at bringe de to enheder sammen.
Jeg gik fra at være kriminalbetjent Titus til at være doktor Titus,
undervise i strafferet…
En anholdelse er at fjerne nogens frihed.
…og arbejde med fremtidens politi.
Hør alle fakta og beviser,
og afgør derefter, om en person er skyldig.
ikke kun baseret på deres udseende eller en stereotyp fordom…
Mit mål er at få folk til at forstå,
at der er mange forskellige perspektiver.
Nogle ligner dine. Nogle er meget anderledes.
Det er man nødt til at indse, når man går ind i politiet.
Man kan ikke behandle folk anderledes, fordi de er et andet sted fra.
Eleverne skal forstå, at det er den verden, de skal ud i.
Det er det vigtige for mig.
At arbejde for alles fælles bedste
og at gøre verden til et bedre og sikrere sted.
NÆSTE AFSNIT
Jeg tror, overlevelsesskylden fra 11. september fik mig
til at rejse til Mellemøsten.
Jeg var leverandør i marineinfanteriet.
På min sidste tur i Afghanistan
fik jeg et opkald om, at de ville genåbne Howard Pilmar-sagen.
Han blev myrdet på kontoret.
Jeg kendte ingen, der ønskede ham død, som ønskede at myrde ham på den måde.
Der er meget få uopklarede sager, jeg bliver ved med at tænke på.
Men Pilmar-sagen tænkte jeg på flere år senere.
Vi var der næsten.
Alle kriminalbetjente har en sag, der undslap dem…
GRUBLEREN
…og det bliver deres karrieres Moby Dick.
Howard blev slagtet som en gris. Som et dyr.
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil t dyr.