På Manhattan finns det två spaningsrotlar som enbart utreder mord:
Manhattan North och Manhattan South.
De utreder de allra mest brutala och svårlösta morden.
Det här är deras berättelser.
DEN 7 JULI 2009
Min mamma jobbade på Two Rector Street som städerska.
Hon jobbade från kl. 17 till kl. 23.
Vid halv elva på kvällen den 7 juli blev jag uppringd av hennes kollega Rosa
som undrade om mamma var hemma.
Jag sa: "Vad menar du? Hon är inte hemma. Är hon inte på jobbet?"
Hon svarade: "Nej."
De skulle ha ätit lunch vid sjutiden.
Hon tyckte att det var märkligt att mammas mobil var avstängd.
Man kom till röstbrevlådan.
Jag ringde mina mostrar och morbröder.
Vi kom överens om att skynda oss till hennes jobb för att leta efter henne.
Jag hade jobbat dagskift som säkerhetsvakt i samma byggnad,
så jag gick till våningen där hon jobbade.
Jag ropade hennes namn i hela byggnaden, i korridorerna och längst bak i källaren.
Jag försökte uppfatta ljud.
Hon kanske var skadad. Hon kanske var nånstans där hon inte kunde höras.
Folk hade sett henne gå in i byggnaden, men ingen hade sett henne lämna den.
Vi pratade med säkerhetsvakten som jobbade då,
och han sa att han inte hade sett mamma gå ut ur byggnaden.
Då började vi ringa polisen.
Hon stod inte att hitta.
Varje fall tar lite av ens själ ifrån en.
Man klarar inte det här jobbet om man inte genuint bryr sig.
Man vill få fram sanningen.
Det är kriminalarens jobb.
Jag har alltid gillat att få se in i folks liv.
Vad hände egentligen?
Familjen måste få veta vem som mördade deras släkting.
Det är mitt jobb.
I New York är NYPD…
…det bästa vi har.
När jag kör till jobbet varje dag och närmar mig stan,
då ser jag hela horisonten. Jag har alltid sagt till mig själv:
"Wow. Jag är mordutredare för NYPD i New York."
Jag växte upp i ett ruffigt område i South Jamaica i Queens.
Det fanns droger, prostitution och gäng där.
Jag fick fatta ett beslut om att välja utbildning före gatorna.
Jag blev polis.
DEN 8 JULI 2009 ERIDANIA FÖRSVUNNEN I TIO TIMMAR
Den 8 juli 2009 kommer vi till jobbet klockan åtta på morgonen.
Telefonerna ringer i ett. Vi får samtal från första distriktet.
Vi får samtal från polishögkvarteret och från spaningspolisens ledningskontor.
Alla pratar om en försvunnen städerska i finansdistriktet.
Allmänheten intresserar sig nog för…
MORDUTREDARE
…det som sker under börsens öppettider i det området.
Allt som händer, det höga tempot,
de stora tillgångarna som överförs och såna saker.
Det är den sexiga delen, men bakom kulisserna finns det arbetare.
Efter att tjänstepersonerna har gått hem
finns där personer som städar, moppar och utför reparationer.
Personer med familjer, som jobbar jättehårt för att försörja sig.
Utredarna rycker ut till Two Rector Street.
Vi har ingen information…
MORDUTREDARE
…till en början.
Allt vi vet är att en person inte har återvänt hem.
Utanför byggnaden samlar en av cheferna oss
och ger oss en kort sammanfattning av läget.
Vi får veta att kvinnan som saknas heter Eridania.
Fyrtiosex år gammal.
Hon jobbade från kl. 17 till kl. 23, och nån gång under skiftet försvann hon.
En sak som jag reagerade på när jag kom till byggnaden
var att kvinnans familj var på plats…
KRIMINALINSPEKTÖR
…endast några få timmar efter att de inte kunnat få tag på henne.
Det sker sällan i New York. Man förstod att de var sammansvetsade.
Min syster är 17 år äldre än jag.
Hon ställde alltid upp och hjälpte till att ta hand om mig.
Hon var en underbar syster och mamma.
Hon skulle aldrig lämna familjen. Det är otänkbart.
Familjen menade att hon brukade åka hem direkt efter jobbet.
Det var väldigt avvikande för henne
att lämna jobbet utan att höra av sig, särskilt till sin kollega.
Därför var de oroliga.
Det var väldigt olikt henne att försvinna på det viset.
Hon svarade inte i mobilen.
Jag var jätteorolig.
Jag hade jobbat där i 1,5 år. Min syster i ungefär ett halvår.
Jag känner till byggnaden väl.
Samma kväll som hon försvann finkammade vi hela byggnaden,
våning för våning.
Jag gick tillbaka till källaren
och tittade uppåt. Jag skrek hennes namn…
…men det var helt tyst.
ERIDANIA FÖRSVUNNEN I 12 TIMMAR
Platsen där hon försvunnit ligger i hjärtat av finansdistriktet.
Givetvis kommer polisen att ta det på stort allvar.
Alla fall inom Manhattan Souths område, allt söder om 59th Street,
verkar alltid förstoras upp.
FINANSDISTRIKTET
Jag förstod att det skulle bli stort i media.
Hennes kollegor berättar att hon alltid äter middag med dem under skiftet,
men att de senast såg henne vid åttatiden. Efter det har hon inte synts till.
Man måste genomsöka samtliga våningsplan, och byggnaden måste evakueras.
Så all personal: tjänstepersonerna, städpersonalen, hissoperatörerna…
Alla som var på plats måste lämna byggnaden under genomsökningen.
Det kan finnas ett lik där inne.
Det är lite otäckt.
En av sakerna som gjorde platsen, Two Rector Street,
unik vad gäller ett fall med en försvunnen person
är att den är som en fristående enhet.
Det finns bara några ut- och ingångar. Utöver dem kan man bara ta sig uppåt.
Det är en utmanande uppgift att genomsöka byggnaden
efter nån eller nåt, eftersom den har 26 våningar.
Alla skickades dit. Det kom kriminalpoliser från andra distrikt.
Inte bara mordroteln och den lokala spaningspolisen,
utan även kriminalpoliser från Midtown South och North.
Alla var på plats, och dessutom fanns det helikoptrar i luften.
Det var en omfattande genomsökning av hela byggnaden uppifrån och ner,
i alla vinklar och vrår.
När de öppnade hennes skåp hittades hennes handväska där.
Jag hade en mamma och fyra systrar. De går ingenstans utan handväskan.
Den är i princip ett bihang, så det fick varningsklockorna att ringa.
Sen hittades hennes städvagn och hårspänne på åttonde våningen.
Varför låg det på golvet?
Hade det uppstått en närkamp?
Det kan vara nåt sexuellt övergrepp där personen håller henne gisslan.
POLISAVSPÄRRNING - PASSERA INTE
Vi måste prata med folk.
Vi måste få koll på alla som är anställda för att sköta byggnaden.
Vilka var på plats under Eridanias skift?
Personerna som arbetade i byggnaden…
Jag skulle beteckna dem alla som vittnen
eller som intressanta för utredningen.
Vi har många saker att ta hänsyn till, men vi vet att tiden är en viktig faktor.
Ju mer tid som går, desto mindre troligt är det att hon lever.
ERIDANIA FÖRSVUNNEN I 14 TIMMAR
Vi visste att om hon hade lämnat byggnaden,
så skulle hon ha filmats av nån av de många videokamerorna.
Det fanns 32 kameror i den här byggnaden.
Att gå igenom 32 kameror med åtta timmars inspelning vardera,
det är en tröttsam uppgift.
Därför skickade vi dit vår skickligaste kille.
Brian MacLeod, känd som "videoguden".
Han är en fantastisk utredare.
Brian är ett riktigt original.
Det är en viktig uppgift.
Det är inte alla som klarar att göra det vi gör.
Jag ska mosa flugan, jag lovar.
Brian är målmedveten. När han skulle fokusera tog han på hörlurarna
och lyssnade på heavy metal.
Headbangare? När jag var yngre hade jag hockeyfrilla, så…
Jag lyssnade jämt på heavy metal på jobbet.
Han har nog med tålamod och uthållighet
för att sitta och stirra på en skärm i timmar.
Om hon hade lämnat byggnaden,
så skulle han upptäcka henne eller allt annat som verkade misstänkt.
Man får inte missa nåt. En bildruta, så kan man missa nåt.
Jag fick den.
Det är tråkigt. Det är tidskrävande.
Man överanstränger ögonen.
Men jag hade uthålligheten som krävdes.
Eridania ses kliva in i en hiss för att åka till de övre våningarna och jobba.
Klockan var ungefär 17.12.
Hon ses inte igen. Hon blir inte filmad igen.
Hon ses inte lämna hissen efter det.
Hon ses inte heller lämna byggnaden.
Var är hon?
ERIDANIA FÖRSVUNNEN I 19 TIMMAR
För att förstå henne bättre gör man en bakgrundsundersökning,
får fram info om relationer och eventuella ekonomiska svårigheter…
Allt man kan få fram om offret.
Familjen berättade att Eridania kom från Dominikanska republiken.
Mamma föddes i Santo Domingo…
ERIDANIAS DOTTER
…och kom till USA 1973.
Hon gifte sig med min pappa Jeronimo Figueroa,
och hon fick tre barn.
Hon slutade plugga för att ta hand om oss.
Hon var en matriark. Hennes matlagning stod i särklass.
Jag såg alltid fram emot den till Thanksgiving, nyår och jul.
Oavsett vad som hände ville hon att familjen skulle samlas.
Det väckte minnen av min egen mamma.
Hon invandrade från Panama
och hittade olika påhugg tills hon hade etablerat sig
och kunde försörja familjen och se till att vi hade allt vi behövde.
Jag kan föreställa mig att nåt skulle hända min mamma
och hur jag skulle få hantera det. Det gjorde fallet väldigt personligt.
Jag kunde inte tänka klart.
Jag kände mig deprimerad. Jag hade panik.
Jag bad till Gud om att mamma skulle komma gående.
Vi fick veta att Eridania var frånskild, men hade återförenats med sin exmake.
Vi pratade med hennes familj.
Han befann sig inte på Two Rector Street.
Därför undrade jag: "Varför är han inte här
om döttrarna och brodern är här?"
Han är vår första misstänkta person,
och vi måste fråga ut honom och ta reda på vad han vet.
Utöver maken,
nämnde familjen att Eridania några dagar tidigare upplevt
att hon hade blivit stalkad av nån som jobbade i byggnaden.
Min syster sa att hon hade anat oråd. Hon nämnde en kille som tittade på henne
när hon tog hissen till olika våningar för att städa.
Nyhetsreportern kom in i huset för att intervjua oss.
Hennes barn berättar att mamman var nervös för en man
som jobbade i samma kontorsbyggnad på Rector Street
och som hon kände sig stalkad av.
Han gav henne underliga blickar. Hon blev nervös.
När hon städade, stirrade han på henne.
Hon sa att nån gjorde henne rädd och följde efter henne.
Personen gjorde det två gånger,
men Eridanias dotter hade berättat att några dagar innan hon försvann,
så hade han försökt prata med henne.
Den här situationen skrämmer givetvis familjen.
Hon var så pass uppriven och orolig att hon nämnde situationen för sin familj.
Jag sa: "Låt mig försöka fixa ett annat jobb." Hon sa: "Okej."
Om det inte ordnade sig på en vecka, skulle hon sluta.
Hon var villig att säga upp sig på grund av otrygghetskänslan.
Och det faktum att det hände flera gånger…
Kunde han överfalla eller kidnappa henne? Hur långt kunde han gå?
Stalkaren kände ju till byggnadens planlösning samt in- och utgångar.
Det är nån som var där dagligen och visste vart folk gick vid vilka tider,
när byggnaden stängdes och öppnades och vem som befann sig var på olika tider.
Det blev viktigt att identifiera personen så fort som möjligt.
Medan vi letade efter killen skickades poliser ut
för att fråga ut Eridanias make och få bekräftat var han befunnit sig.
Han sa att han hade jobbat till klockan åtta den kvällen,
och sen hade han gått hem till deras lägenhet.
Han var den enda som stannade hemma för att se om hon kom hem.
Poliserna lyckades bekräfta hans alibi och avskrev misstankarna.
Nu kände vi oss säkra
på att han inte var inblandad i Eridanias försvinnande.
Under tiden lyckades vi få tag i stalkaren.
Vi tog med honom och satte honom i förhörsrummet.
Han sa sig ha spelat pingis med vänner under kvällen då Eridania jobbade.
Alla personer som han påstod sig ha umgåtts med den kvällen
frågades också ut, noga och utförligt.
Han kunde avföras från utredningen.
DEN 9 JULI 2009 ERIDANIA FÖRSVUNNEN I TVÅ DAGAR
Nu måste vi trappa upp vår insats för att hitta Eridania
och söka noggrant med hundpatruller.
Alla vet att en hundpatrull aldrig missar nåt.
När polishundarna sökte igenom 14:e våningen
gjorde de två markeringar i driftutrymmet
som innehöll luftkonditioneringssystemet och värmesystemet.
Räddningspersonal och all tänkbar personal fokuserade på det våningsplanet.
Vi väntade bara på beskedet om att de hade hittat nåt.
Nåt användbart som skulle ge oss mer information än vi hade.
Det var en falsk markering från hundpatrullen.
Det är frustrerande,
och man känner för familjen för man vet att de…
För varje dag som går, för varje timme som går,
så minskar deras hopp också.
För varje sekund som gick, varje minut, blev familjen alltmer överväldigad.
Alla var rädda. Ingen åt.
ERIDANIAS BROR
Alla fruktade det värsta.
FÖRSTA DISTRIKTET
Det fanns jättemånga kameror. Hundratals timmar av videomaterial.
Jag hade jobbat i timmar
med att titta igenom övervakningsfilmerna om och om igen,
för att vara helt säker på att inget hade missats.
Jag sökte efter bevis och allt som kunde vara misstänkt.
Och den enda personen vars beteende var lite udda,
det var underhållskillen.
Man ser honom i varuhissen. Sen ser man honom i källaren.
Man ser honom gå till sitt underhållsrum där han även har sitt skåp.
Jag granskade varenda inspelning som han hade förekommit på
när han var i byggnaden,
och han försvann i rätt många minuter.
Det kan ha varit runt 45 minuter.
Och plötsligt, strax efter åtta, så syns han till i källaren.
Men han syns aldrig på film när han lämnar hissarna,
vare sig i källaren eller i lobbyn.
Han kunde bara ha tagit sig dit via trappan.
Hans beteende fick mig att undra vad som pågick.
Vi blev väldigt misstänksamma mot vad som försiggick.
Vi kände att vi måste hämta in honom.
Han var helt klart intressant vad gällde försöken att hitta Eridania.
Den personen var Joseph Pabon.
Jag ringde honom, och han gick med på att prata med oss.
Jag ville återvända till stationen, där miljön var mer kontrollerad.
När Joseph Pabon kom in, sa han att han hade skött varuhissen.
Han körde städerskorna
och släppte av dem på våningarna där de skulle städa.
Han berättade att han hade släppt av henne på åttonde våningen…
BOTTENVÅNINGEN
ÅTTONDE VÅNINGEN
…vilket var våningen där hennes städvagn och hårspänne hittats.
Sen såg han henne aldrig igen.
Det var juli.
Man kunde svettas i en igloo. Det var jättevarmt.
Jag måste bära kostym eftersom jag är kriminalpolis.
Om jag fick bära flip-flops och badkläder…
Gärna det.
Men han bar en långärmad termotröja med en T-shirt utanpå.
Jag tänkte: "Den här killen är inte riktigt klok.
Han är klädd för ett snöbollskrig, och det är juli."
Det störde mig hela tiden jag pratade med honom.
Sen sa jag: "Ta av dig tröjan." Han fick ta av den.
Han hade rivsår baktill på axlarna, på halsen och övriga överkroppen.
Jag frågade honom om han kunde förklara dem.
Han sa att på tisdagskvällen då Eridania anmäldes försvunnen,
hade han fått i uppdrag att sköta varuhissen
för att köra ett gäng byggarbetare.
Han sa sig ha hjälpt dem lasta av vagnar med armeringsjärn och reglar.
Då frågade jag: "Du tillhör väl fastighetsskötarfacket?"
Han sa: "Ja."
Enligt min erfarenhet, som nån som har familj som är med i olika fack,
vet jag att om man har ett uppdrag och utför nåt annat, då får man problem.
Man rör inget annat än hisspaken eller knapparna.
"Hjälpte du de här killarna lasta av och på vagnar?"
För mig var det ofattbart. Jag trodde inte på det för en sekund.
Jag vädjade till honom.
"Om du gjorde nåt med henne, om hon finns i byggnaden,
berätta då, så hämtar vi henne.
Kanske kan vi föra tillbaka henne till familjen."
Han vidhöll att han inte hade gjort nåt.
Vi hade frågat ut honom i gott och väl 14 timmar.
Vi frågade honom om han kunde tänka sig att ge oss ett dna-prov.
Och han ställde upp på ett dna-prov. Han tog provet själv.
Han erkände inte nån brottslig aktivitet eller nåt sånt,
så vi var tvungna att släppa honom.
Vi saknade lik att åtala honom för, men jag informerade mina överordnade
om att vi uppfattade honom som den mest relevanta personen i utredningen.
Vi började då följa efter Joseph Pabon och hålla koll på var han rörde sig,
för han kunde ju hålla henne gömd nånstans.
Han kunde hålla henne i sitt hem.
Han kunde hålla henne i nån annan byggnad eller på nån annan plats.
Vi lät ett par poliser följa efter honom och hålla koll på var han befann sig.
Vi ville bevaka Pabon dygnet runt, så vi delade upp oss på flera skift.
Vart han än svängde, följde jag efter.
Gick han in på en restaurang och stannade där för länge
skickade vi in nån för att kolla att han var kvar.
Vi försökte inte göra oss osynliga.
Det gjorde oss inget om han visste att vi följde efter honom.
Det var en katt-och-råtta-lek, vi mot honom. Vi vägrade förlora.
Vi har letat efter henne i ett par dagar. Vi ser henne inte på filmerna.
Vi ser henne aldrig lämna byggnaden.
Vi hade sökt igenom varenda vrå på samtliga våningar utan att hitta henne.
Det kändes inte som om det gick ihop.
Inte bara fick det oss att tappa modet,
men det gjorde även vårt arbete mycket svårare.
Istället för att ha enbart Two Rector Street
som plats för utredningsarbetet,
hade vi nu hela New York.
Utredningen växte ännu mer.
Det innebar att det behövdes mer resurser och en mer omfattande utredning.
Hon kunde vara var som helst.
Vi utökade området som vi tog in övervakningsfilmer ifrån.
Ser vi henne gå längs Trinity Street?
Ser vi henne på Greenwich Street?
Ser vi henne gå åt nåt håll på Rector Street?
Men det gav ingenting. Vi såg henne inte.
"Varför kan jag inte hitta henne? Vad är det jag missar?
Vad missar vi som kollektiv?" För vi är många som jobbar med fallet.
Under sökandet, i en affär norrut på Rector Street,
hittade vi en video på Joseph Pabon från tisdagen då Eridania hade försvunnit.
Vi fick en kopia av kvittot,
och Joseph Pabon hade köpt alkohol inne i den affären.
Kanske stötte Eridania på honom när han drack.
Kanske uppstod det en verbal dispyt, och kanske tog han till våld.
Jag kallar det "fan också"-ögonblick. Man måste agera på nåt och dölja det.
Men vi hade inte skäl att anhålla honom.
Vi har fortfarande inget lik. Vi har fortfarande inget brott.
Vi ska fortsätta följa efter honom på samma sätt.
DEN 10 JULI 2009 ERIDANIA FÖRSVUNNEN I TRE DAGAR
Vi vände nu blicken mot platser där ett lik kan dumpas,
snarare än platser dit en person kan fly.
Vi trodde att hon kunde ha slängts i en av sopcontainrarna
som sen hade förts bort av ett privat renhållningsföretag.
Vi skickade poliser till Pennsylvania
för att gå igenom området där de dumpade avfallet.
Familjen har haft en känslosam vecka.
Polisen genomförde en grundlig genomsökning av en soptipp
i Pennsylvania där avfall från byggnaden dumpas.
Det var ofattbart.
Mamma var inget avfall.
Jag tänkte: "Herregud. Kan mamma finnas där?"
Fruktansvärt
att nån skulle behandla henne så.
Ingen Eridania Rodriguez hittades, och inte heller några bevis
som vi kunde använda för att hitta Eridania Rodriguez.
När de sa att ingen hade hittats där fick jag upp hoppet lite igen.
Eridania Rodriguez har inte synts till.
Enligt polisen är hon troligen död.
Just nu har familjen det tufft. Vi väntar på att få svar.
Det blev en stor nyhet,
och när man har en stor nyhet, då frågar pressen polisen:
"Vad är det som pågår?"
Vi var väldigt frustrerade. "Var fan är hon?"
Vi var pressade.
Fallet hade tilldelats så stora resurser att man inte kunde upprätthålla dem.
Utredarna utifrån återgick till sina fall. Poliserna fick patrullera gatorna.
Polismyndigheten skulle börja ta resurser från det här fallet
för att sätta in på andra saker.
Vi löser inte fallet, men det ser inte heller bra ut för NYPD.
Nu börjar vi få det hett om öronen av våra chefer.
Vi kände: "Fan också."
Matarazzo, chefen för Manhattans spaningspolis,
samlade oss i ett möte. Vid ett tillfälle vände han sig till mig och sa:
"Du, John. Vad är det som pågår? Vad tror du? Var är hon?"
Jag vände mig mot honom och sa: "Hon måste vara i byggnaden."
Han sa: "Vi får söka igenom byggnaden igen."
ERIDANIA FÖRSVUNNEN I 4 DAGAR
Dags att söka igenom byggnaden igen. Hon lämnade den aldrig.
"In med er. Ta reda på vart fan hon tog vägen."
De kallade dit tio kommissarier och etthundra polisassistenter
för att söka igenom byggnadens alla vinklar och vrår.
Våning för våning.
Vi var alla engagerade.
Vi hade tillbringat mycket tid med familjen och med hela fallet.
Vi ville alla få ett positivt slut.
Dessvärre blev det inte så.
Jag blev uppringd av en inspektör i nionde distriktet.
Han sa: "John, jag är på 12:e våningen. Jag klev precis ur hissen.
Du bör komma upp hit."
På 12:e våningen pågick det byggarbete.
Ofärdiga betongväggar. Inga gipsskivor, inga möbler.
När jag klev ut ur hissen
luktade det död på våningsplanet.
Och inspektören sa: "Titta där inne."
Jag kunde se lite blod
och substanser som kom från luftkonditioneringskanalen.
Vi fick dit räddningstjänsten och tekniska roteln.
Vi öppnade luftkonditioneringskanalen,
och där var hon.
Nu vet man att det är ett mord.
Under första sökningen
hittade inte hundarna på att de kände en lukt.
Luften passerade på väg uppåt.
Under andra sökningen stängdes luftkanalen av,
och luften blev kvar på 12:e våningen där Eridania hittades.
Tyvärr hade kroppen förruttnat,
vilket omöjliggjorde en fysisk identifiering.
Men vi kunde anta att det var Eridania.
Hon var bunden med händerna bakom ryggen och hade förtejpad mun.
Men det var ingen vanlig silvertejp. Den liknande varningstejp. Gul och svart.
Märkligt nog… Eridania hade ett krucifix som hon bar runt halsen,
och det låg i hennes mun.
Det var många som spekulerade
i att det kunde ha varit nåt slags ritualistiskt motiv.
När man får idén att göra så mot en person, och…
Jisses. Han la henne i luftkonditioneringskanalen.
Vem skulle ens komma på nåt så extremt? "Det är så jag ska gömma henne."
Rättsmedicinalenheten hämtade nyss kroppen.
Polisen har varit här hela dagen.
Vi väntar på besked om vem de hittat.
ERIDANIAS BROR
Många av oss hoppas att det inte är hon, men… Det känns illavarslande.
Min mamma hittades.
Hon hittades i en luftkonditioneringsventil,
hopbunden som ett djur.
Jag bankade i köksbordet, och mina bröder försökte hålla fast mig.
Tårarna bara rann konstant.
Hur kan nån göra så mot en person
som aldrig gjort nåt annat än att stötta andra?
Hon var så snäll, så kärleksfull. Hon gjorde alltid andra glada.
Hur kunde hon ha förtjänat det här?
Jag föreställde mig hur hon skrek.
Hur hon försökte skrika efter hjälp,
men i den byggnaden kan man skrika så högt man vill.
Ingen kommer höra en.
Jag sa: "Vi kommer tveklöst se till att rättvisa skipas för er mamma.
För Eridania förtjänade inte det som hände här."
RÄTTSMEDICINALENHETEN
Jag fick i uppgift att närvara vid obduktionen.
Jag visste att det som upptäcktes där skulle hjälpa fallet framåt.
I första hand dödsorsaken och sen den forensiska informationen.
Sexuella övergrepp uteslöts.
Inga tecken på trubbigt våld. Inga sticksår eller skottskador.
Inga skallfrakturer.
Hennes tungben var intakt.
Det innebar att hon inte hade strypts med nån snara.
På grund av Eridanias hopträngda position då hon bundits fast,
hade hennes huvud pressats framåt och hennes hals böjts ner.
Hennes mun var fasttejpad, så hon kunde in få in mycket luft.
Därför fastslogs dödsorsaken till mord genom kvävning.
Hon levde förmodligen när nån tejpade fast henne,
lyfte henne från golvet, la in henne i kanalen och stängde igen den.
Jag… Det bara…
Jag blev knäckt, för när jag var i källaren
tittade jag upp på den ventilen
och skrek hennes namn. Jag försökte höra henne.
Om hon fortfarande levde kunde hon inte…
…skrika tillbaka, ropa mitt namn, eller ropa på hjälp eftersom…
Varningstejpen täckte hennes mun.
Folk säger: "Det är inte ditt fel. Tänk inte så."
Men tänk er in i min situation.
Sista gången jag pratade med min syster
hade hon anat oråd.
Och jag bad om några dagar för att hitta ett annat jobb åt henne.
Sen hände det här.
Jag svek väl henne den gången med.
När jag inte lät henne sluta.
När jag inte finkammade den tomma lokalen på 12:e våningen.
Som tur var hade vi fortfarande en misstänkt person.
Joseph Pabon hade inget alibi.
Han hade jobbat på Two Rector Street samtidigt som Eridania.
Joseph Pabon var den enda personen
som hade rivsår på kroppen utan en godtagbar förklaring.
Under en obduktion tas dna-prover.
De klipper av fingernaglarna
för att se om där finns nåt dna som inte tillhör offret.
Det enda problemet är
att det inte är som ett covid-test. Man får inte svar på 15 minuter.
Vi fick invänta resultaten,
och vi hade gott hopp om att vi skulle få en matchning mellan Joseph Pabon
och dna-proverna som tagits från Eridania.
När vi granskade Joseph Pabon
upptäckte vi flera anmälningar om våld mot kvinnor i nära relationer.
I ett fall, efter ett gräl med en exflickvän,
tog han ett bowlingklot och slog ut hennes bilrutor.
Det övertygade oss ännu mer
om att han kunde ha fått ett sammanbrott eller utbrott
och helt tappat koncepterna med Eridania.
Vi hade redan börjat skugga honom efter vår utfrågning
för att ha konstant koll på var han befann sig.
Nu måste vi definitivt följa honom tills vi fått provsvaren
som visar att han är skyldig utom rimligt tvivel.
Det skulle ha varit katastrofalt om vi tappat bort honom,
om vi fått provsvaren och han var väck.
Här har vi en kille som kan ha begått det här vidriga dådet.
Bundit fast den här kvinnan och kvävt henne.
Ändå lever han på precis som vanligt, som om han inte har gjort nåt.
En annan sak som bekymrade oss var
att om han hade ett förflutet med våld i nära relationer,
så skulle han kunna ge sig på sin nya flickvän.
DEN 17 JULI 2009 TIO DAGAR EFTER MORDET
Den 17 juli fick jag ett samtal om att dna-resultaten var klara,
och det är en oerhört övertygande träff på Joseph Pabon.
När vi fått beslutet om anhållande ringde jag Al Titus och sa:
"Vi har klartecken. Anhåll honom."
FINANSDISTRIKTET
Han bodde på Staten Island.
Han svängde av huvudgatan och in på en bakgata.
Vi omringade honom.
Vi klev ut med dragna vapen
och sa åt honom att stanna bilen.
När vi äntligen fick ut Pabon och anhöll honom
var även hans flickvän i bilen.
Hon kanske inte insåg det just då,
men vid nån tidpunkt måste hon ha insett: "Oj. Jag levde med en mördare."
Vi kan ha räddat henne från att bli nästa offer.
Det var ett bra avslut på ett utdraget fall
då vi lyckades sätta dit killen och få bort Pabon från gatorna.
När vi till sist fick beskedet om att de anhållit Joseph Pabon för mord,
och alla skrek av lycka och grät…
Jag bara… Jag var glad, men…
När vi hade pratat klart med utredaren ställde vi oss frågor som:
"Varför skulle han göra nåt sånt?"
Jag hade jobbat med honom i 1,5 år. Han brukade småprata och hälsa på mig.
Han pratade alltid med mig i receptionen och skötte sitt jobb.
Jag hade inget otalt med honom. Jag hade aldrig gjort honom nåt
som skulle kunna få honom att göra min syster illa.
Jag såg honom inte som min fiende. Han var min kollega.
Vi tar med honom
och sätter honom i en cell på första distriktets station.
Alla är taggade. Jag var jätteivrig. Jag ville få en chans till.
Jag ville att han skulle erkänna.
Det var personligt för mig.
Tyvärr åberopade han rätten till juridiskt ombud,
så vi fick aldrig nån chans.
Men vid rättegången fälldes Joseph Pabon…
…och dömdes till mellan 25 år och livstid i fängelse, och…
Det är ett öde han definitivt förtjänar.
När de sa att han var skyldig
bröt jag ihop.
Vi bröt alla ihop.
Han var inte ångerfull.
Han skrattade när han tittade på oss.
Det gjorde mig förkrossad.
Jag fick uppbåda all min kraft, varenda liten smula,
för att låta bli att rusa fram till honom.
Jag ville slå honom i bakhuvudet. Jag ville strypa honom.
Pabon svarade aldrig på frågan om varför han gjorde det.
Än idag väntar vi på det svaret.
Vad var syftet? Gjorde mamma honom nåt?
Sa hon nåt som gjorde honom arg?
Varför?
Jag tror att han bara tände till.
Jag tror att han överväldigades av ilska.
Samma sak som hade hänt vid hans tidigare utbrott mot kvinnor.
Hon kämpade för sitt liv. Det vet jag.
Under hennes sista ögonblick vet jag att hon var jätterädd.
Men hon är borta. Hon kommer inte tillbaka.
Jag har inte gått vidare. Jag bär på det inombords.
Jag kan fortfarande inte förstå vad som hände.
Han förändrade vår familj för alltid.
Att utreda fallet och se dem och deras sorg, och…
Allt arbete vi hade lagt ner för att till slut hitta den skyldiga.
Alltså, det… Det bär jag med mig för alltid.
Jag minns hur jag under min uppväxt såg NYPD
som det största gänget i New York.
Men efter att ha jobbat där i många år, insåg jag att det snarare är en familj.
Det finns inte tillräckligt med kunskap om vad polisen gör.
De är ingen ockupationsstyrka.
Och lokalsamhället består inte av ett gäng vandaler
som vi måste ge oss på.
UTBILDNING FÖR RÄTTVISA
Några år efter rättegången gick jag i pension
med ambitionen att göra mitt bästa för att föra samman de två grupperna.
Jag bytte inspektörstiteln till en doktorstitel.
Jag undervisar på John Jay College of Criminal Justice…
Ett anhållande innebär att man tar nåns frihet.
…och jobbar med blivande poliser.
Alla fakta och bevis måste beaktas, och utifrån dem avgör man om nån är skyldig.
Inte utifrån deras utseende eller nån fördom baserad på stereotyper…
Mitt mål är att få andra att förstå att det finns många olika perspektiv.
Vissa liknar ens egna. Vissa skiljer sig mycket.
När man börjar jobba som polis måste man kännas vid det.
Man får inte särbehandla nån för att de kommer från en annan plats.
Studenterna måste förstå att det är vad som väntar.
Det är huvudsaken för mig.
Man måste arbeta för allas bästa för att göra världen bättre och tryggare.
I NÄSTA AVSNITT
Det är nog skulden över att ha överlevt 11 september som får mig
att åka till Mellanöstern.
Marinkåren anlitade mig som specialist. Under sista vändan till Afghanistan
fick jag ett besked om att de skulle öppna Howard Pilmar-fallet på nytt.
Han mördades på kontoret.
Jag visste ingen som ville se honom död, som ville se honom mördas på det viset.
Det är väldigt få olösta fall som jag fortsätter att tänka på,
men Pilmar-fallet tänkte jag på flera år senare.
Vi nådde nästan ända fram.
Alla kriminalpoliser har nog nåt fall som gäckat dem av nån anledning
och som blir deras karriärers Moby Dick.
Howard slaktades som en gris i en box, som ett djur.
EFTERLYST
Undertexter: Anna Johansson i en box, som ett djur.