PE INSULA MANHATTAN
SUNT DOUĂ BRIGĂZI DE DETECTIVI DEDICATE OMUCIDERILOR:
MANHATTAN, NORD ȘI SUD.
ELE INVESTIGHEAZĂ CELE MAI BRUTALE ȘI DIFICILE CRIME.
ACESTEA SUNT POVEȘTILE LOR.
În anii '90, în East Harlem,
aveau loc o serie de crime și violuri în cartier.
Toate victimele erau fete nevinovate găsite
strangulate și înjunghiate.
„Criminali în serie.” Fraza asta e folosită des.
El a fost unul dintre ei.
Am creat o echipă
cu cei mai buni detectivi cu care am lucrat vreodată.
Aveam o persoană foarte rea în East Harlem care trebuia prinsă.
Nu cred că mi-am dorit ceva mai mult în viața mea
decât să obțin dreptate pentru acești oameni.
Fiecare caz îți sfâșie o bucată din suflet.
Nu poți face slujba asta decât dacă îți pasă.
Vrei să afli adevărul.
Asta fac detectivii.
Am vrut să știu ce se ascunde în spate.
Ce s-a întâmplat de fapt?
E foarte important ca o familie să știe cine le-a ucis ruda.
E slujba mea.
În New York, Poliția New York…
Asta e tot.
OMUCIDERI: NEW YORK
Am lucrat în Spanish Harlem.
Am fost repartizată acolo în '83, ca polițistă începătoare.
East Harlem era o comunitate hispanica foarte mare.
Eram singura hispanică din secția mea când am ajuns acolo.
Mi-am petrecut o mare parte a carierei în East Harlem.
Atmosfera e incredibilă.
E mereu muzică pe fundal, non-stop.
Am lucrat în cartierul acela în uniformă, apoi șase ani în civil,
înainte să devin detectiv.
Îmi plăcea să lucrez acolo.
La începuturile carierei,
eram polițist de patrulă în Spanish Harlem.
Era un loc plin de viață. Și oamenii făceau mereu ceva acolo.
Lucruri bune, în mare parte.
Pe 2 iunie, mi-a sunat telefonul pe la 18:30.
Avusese loc o omucidere.
Complex social în East Harlem.
Când am ajuns la locul crimei, victima era pe scări.
Părea să aibă între 19 și 20 de ani, o femeie de culoare cu pielea deschisă.
Era multă forfotă acolo.
Erau polițiști în uniformă, care securizau zona.
Serviciul de Investigații Criminale, care aduna dovezi.
Nu erau semne de traumă cu obiect contondent,
nu tu rană de înjunghiere, nu tu rană prin împușcare.
Am presupus că a fost asfixiată.
Nu a existat niciun act de identitate.
Niciun carnet de student, permis de conducere sau ceva asemănător.
Deci detectivii au cercetat clădirea.
I-am făcut fotografii cu Polaroidul
ca să le arătăm celor din clădire, la ușa cărora băteam.
„O recunoașteți pe domnișoara asta?”
Am luat legătura cu o persoană din fiecare apartament.
E o clădire de 20 de etaje, zece apartamente de etaj.
N-am avut noroc.
Era clar că nu locuia acolo. Nu o știa nimeni din clădire.
DEPARTAMENTUL DE POLIȚIE SECȚIA 23
Când am verificat la secție dacă s-au înregistrat cazuri de dispariție
în ultimele 36 de ore,
am dat de unul care corespundea descrierii generale a victimei.
Tânăra care fusese dată dispărută de familia ei în noaptea de dinainte
era Rasheda Washington.
Îmi amintesc că o echipă de detectivi s-a dus la familie
cu fotografia Polaroid.
Nu-i ușor.
Nu e niciodată ușor.
Cum s-a putut întâmpla asta?
Ne-a fost luată de lângă noi.
E greu să funcționezi normal, fiindcă nu mai știi cum.
Mergi de parcă ai fi într-un vis.
Am sunat la poliție, țipând și plângând.
„Mi-au ucis copilul.”
Rasheda mi-era soră geamănă.
Să fii geamăn e ca și cum ai avea o legătură specială
din clipa în care vii pe lumea asta.
Ne-am născut împreună, am crezut că vom muri împreună.
Familia ne-a oferit informații complete despre fiica lor.
Rasheda și fratele ei s-au născut și au crescut în New York.
După ce Rasheda a absolvit liceul,
a fost acceptată la Fashion Institute of Technology,
una dintre cele mai bune școli de modă.
A absolvit pe 15 iunie 1997.
Era atât de încântată!
Era o fată de 18 ani obișnuită, care mergea la facultate și avea o slujbă.
Avea un plan pentru ea și pentru viața ei
și voia să-l pună în aplicare.
La 18 ani, nu…
Nu crezi că vei pierde pe cineva atât de apropiat și atât de tragic.
Era o persoană plină de viață și uimitoare.
Și a dispărut.
Am aflat că era o studentă bună,
o fiică bună, soră bună, erau o familie unită.
A fost o omucidere.
Autopsia a arătat că a murit prin asfixiere.
Comprimare în piept și în gât.
Am aflat la autopsie că a fost molestată sexual.
S-au găsit fluide biologice și ADN pe victimă.
Profilul ADN creat a fost comparat cu bazele de date,
dar nu s-a potrivit cu nimeni din baza de date națională
sau cu vreun suspect de atunci.
Când lucram la Special Victims Unit,
am văzut cazuri în care violul nu era pentru satisfacția sexuală.
Multe au de-a face cu ura, furia față de femei,
bărbați sau copii, pe cine violează.
Agresiunea sexuală și strangularea înseamnă putere și control.
Spune multe despre criminal.
E slab și așa se simte puternic.
În 1998, terminasem cu omuciderea din Central Park.
Încă de la început, a existat o colaborare intensă
între poliție și Procuratură
pentru că s-a văzut că au nevoie unii de ceilalți.
Procuratura se implică în tot.
Ascultă fiecare aspect al cazului în toată oroarea sa.
Am fost repartizat la cazul Rashedei Washington.
Toți voiau să rezolve cazul cât mai repede.
LOCUINȚA RASHEDEI
Rasheda Washington locuia pe 1st Avenue cu familia ei,
într-un complex numit 1199 Plaza.
A fost găsită la opt străzi de casă.
Încercam să stabilim un grafic temporal pentru a restrânge lucrurile.
Ultima dată când Rasheda a fost văzută în viață a fost pe la 21:30.
- Lucra la Express. - Pe Strada 34.
- Da.
- Era acasă pe la zece. - Da, la zece noaptea.
Și-a terminat tura, și-a luat rămas-bun de la colegi
și s-a îndreptat, se crede, spre metrou, ceea ce făcea în fiecare seară.
În mod normal, ieșea din metrou la Strada East 110th cu Lexington Avenue.
Apoi mergea de la Lexington pe 1st, spre locuința ei.
Știam că locuia pe 1st Avenue, pe Strada 109.
A fost găsit paznicul care lucra în tură.
A văzut-o în fiecare seară, dar nu și în seara aceea.
Știam că trupul a fost găsit a doua zi, pe la cinci, șase dimineața,
la opt străzi de casă.
Cum a ajuns la scara de la etajul 15, la 1345 5th Avenue?
RASHEDA A FOST GĂSITĂ
Nimeni nu știa.
Era destul de mult acasă.
Mergea la școală, la muncă. Nu făcea nopți albe pe afară. Niciodată.
Nu puteam înțelege
cum a ajuns în locul în care a fost găsită.
Îmi amintesc că am fost întrebată:
„A fost cineva
care ți-a atras atenția în cartier?”
Nu m-am putut gândi la nimeni.
Rasheda avea un iubit.
Când nu s-a întors acasă în acea seară,
mi-am zis: „A decis să-și petreacă noaptea în oraș sau să facă ceva neobișnuit?”
Detectivii m-au întrebat dacă îl știam pe iubitul ei și am zis:
„Da, îl știu. I-am văzut împreună. Am petrecut timp cu el.”
Nu aveam nicio idee că ar face așa ceva sau că ar răni-o pe Rasheda.
Am întrebat: „Cum îl cheamă? Unde locuiește?”
Am vorbit cu el.
Nu s-a aflat nimic din interogatoriul cu iubitul,
care să ne facă să credem că el era vinovat.
Era destul de tulburat.
Am vorbit cu toți cunoscuții ei.
Avea cunoștințe, colegi de școală sau colegi de muncă dubioși,
care ar fi putut să o implice în ceva care a dus la moartea ei?
Dar copiii cu care s-a asociat aveau un scop în viață
pe care-l urmăreau ca și ea.
A fost plăcut să aud, dar a fost și frustrant faptul
că nu ne-a oferit nicio pistă.
Toate afacerile din cartier
aveau fluturași în vitrină, pentru a genera apeluri pentru ponturi.
Nu știam dacă a fost răpită la un moment dat
sau a mers de bunăvoie cu cineva.
Cauți ciudățenii.
Cauți ceva care e neobișnuit și care te-ar putea ajuta.
Nu aveam nimic.
Eram într-o fundătură. Nu aveam indicii.
25 SEPTEMBRIE 1998 TREI LUNI DUPĂ OMUCIDEREA RASHEDEI
La câteva luni după omuciderea Rashedei Washington,
o fată de 15 ani se întorcea acasă la familia ei,
la locuințele sociale Paladino.
A mers la lift și a apăsat butonul.
Un bărbat a venit în spatele ei.
A amenințat-o cu un cuțit.
A forțat-o să urce pe scări. A violat-o.
I-a furat bijuteriile. Apoi a plecat.
Poliția a sosit.
În casa scărilor, poliția a găsit două lucruri.
Un hanorac și o șapcă de baseball.
Iar fata de 15 ani le-a spus imediat că:
„Tipul acela purta hainele alea.
Era îmbrăcat cu hanoracul și avea șapca pe cap.”
Au trimis hanoracul, șapca de baseball și trusa pentru viol
la medicul legist pentru analize criminalistice.
6 IANUARIE 1999 PATRU LUNI DUPĂ VIOLUL LUI PALADINO
Pe 6 ianuarie 1999,
am primit o notificare de la medicul legist,
care a schimbat totul.
Nu erau dovezi fizice pe hanorac sau pe șapcă.
Dar ADN-ul găsit în sperma din corpul Rashedei Washington
se potrivea cu sperma recuperată de la victima violului din Paladino.
Aceeași persoană era vinovată de ambele infracțiuni.
OMUCIDERE RASHEDA WASHINGTON VICTIMA VIOLULUI #1 DE LA PALADINO
A fost un moment edificator
pentru că acum puteam conecta cazurile,
dar a fost frustrant pentru că încă nu știam cine e individul.
Două săptămâni mai târziu, am primit un telefon de la legist
că o altă tânără din aceeași zonă a fost violată.
Avea 13 ani.
Îngrozită, amenințată cu un cuțit,
legată la ochi cu un articol de îmbrăcăminte.
A fost molestată sexual și jefuită pe o scară întunecată.
S-au preluat probe care să ateste violul
și se potriveau cu violul din Paladino și cu omuciderea Rashedei Washington.
Victimele erau similare de statură și de vârstă.
Erau mici, tinere, hispanice sau negre cu ten deschis.
Toate erau la o distanță apropiată.
Acum aveam un tipar.
Era un violator și criminal în serie liber pe străzi.
Ancheta a luat avânt.
Ne-am pus în mișcare.
Fata de 15 ani care a fost violată în complexul Paladino
a devenit numele grupului operativ.
Echipa Paladino era formată din fel de fel de indivizi.
Aveam oameni de la Procuratură,
eram eu și John Irwin
și o mulțime de personaje care se întâmplă să fie detectivi geniali.
Era și Scott Wagner,
unul dintre cei mai pasionați detectivi cu care am lucrat vreodată.
L-am avut pe Rob Mooney. Poate fi foarte empatic.
E excelent cu victimele.
L-am cunoscut pe Bob Mooney într-un bar.
Mergeam într-un bar numit Phebe's, pe Bowery.
Vorbea cu altcineva din cealaltă parte a ei,
iar conversația era în spaniolă.
După o vreme, și-a dat seama, fiindcă Irma e perspicace
că părea că ascult.
Am simțit-o venind. M-am uitat la ea și am zis…
„Ia-o ușor, scumpo.
Poate fi periculos când nu știi cu cine vorbești.”
La care ea a făcut: „Ce naiba?”
I-am zis: „Vorbești spaniolă?”
Dacă te uiți la Bob Mooney, n-ai zice că vorbește spaniola,
fiindcă are 1,90 m, e bărbat, alb, irlandez.
Lucra într-un cartier predominant hispanic, dominican.
Ar avea doi infractori pe bancheta din spate.
Vorbeau între ei,
spuneau unde au ascuns arma, unde au ascuns drogurile.
Bob Mooney înțelegea tot ce spuneau.
Eram detectiv la secție, dar când s-a format echipa operativă,
am fost luați cu toții
de la îndatoririle obișnuite la nivel de secție
ca să lucrăm doar la aceste seturi de cazuri.
Victimele supraviețuitoare s-au întâlnit cu desenatorul de portrete robot
și o schiță din descrierea lor
a fost desenată și transformată într-un fluturaș.
CĂUTAT PENTRU OMUCIDERE/VIOL
Era pe toate vitrinele, stâlpii de telefon.
Am acoperit East Harlem cu copii.
Am pus și un număr la care se putea suna.
A fost păcat că presa nu s-a implicat în asta.
S-au implicat doar după ce i-am sunat
ca să încercăm să avem ceva acoperire în presă,
ca cineva să vadă poza făcută de noi într-un ziar.
Cred că, dacă victimele n-ar fi fost
fete negre și hispanice, presa ar fi fost mai interesată.
E supărător.
Nu ne pasă dacă victima e neagră sau maro,
dacă făptașul e negru sau maro, sau dacă e alb.
Aveam o persoană foarte rea în East Harlem care trebuia prinsă.
Aveam de gând să fac tot ce puteam să mă asigur că persoana asta va plăti.
La opt luni după uciderea Rashedei Washington,
am primit un apel.
Era de la o femeie,
un informator anonim care a spus că se vorbește pe stradă
că Ace ar fi responsabil pentru crimele și violurile
care aveau loc în cartier.
Porecla „Ace” mi-a sunat foarte cunoscută.
Scott și-a amintit de un caz nerezolvat de la 2-3.
S-a dus la secție, a luat dosarul,
s-a întors la echipa de omucideri și a zis: „Cred că el e tipul.”
Pe 10 septembrie 1997, mi s-a repartizat o omucidere.
Fată hispanică.
Avea vreo 19 ani, găsită pe un acoperiș pe East 104, la numărul 218.
1997 VICTIMĂ OMUCIDERE
A fost arsă pe 90% din corp.
L-am interogat pe Arohn Malik Kee.
Mulți îl știau drept Ace. Era porecla lui.
Numărul lui a apărut în apelurile ei telefonice.
Voiam să-l interoghez.
Mi-a spus că el și iubita lui erau prieteni cu victima.
Trebuiau să iasă la masă.
A spus că n-a mai venit.
A sunat-o, trebuiau să se întâlnească, ea nu a venit.
Mi-a răspuns la toate întrebările.
Nu dădea semne exterioare ale lucrurilor
pe care le învățăm despre limbajul corpului,
lucruri pe care le învățăm zilnic la interogatorii, de-a lungul anilor,
indicii pe care le divulgă oamenii când mint.
Nu a fost nimic care l-a dat de gol.
Dar când s-a încheiat interogatoriul,
l-am întrebat: „Pot să-ți fac o poză cu Polaroidul?”
A spus: „Bine. Nicio problemă.”
M-am întors la documente, iar în poză
purta un hanorac gri cu sigla Fubu pe el.
Același hanorac lăsat la locul unuia dintre violuri.
Părea că schița a fost desenată după poza mea Polaroid.
Schița care a fost făcută
semăna izbitor de ciudat cu Arohn Kee.
Deși nu se califică drept identificare sau cauză probabilă,
cu siguranță ne dă o direcție de acționare.
Arohn Kee era singurul suspect în acel moment.
Au verificat cazierul cu numele Arohn Kee
și au văzut că avea antecedente de jaf și tâlhărie.
Unul dintre detectivii de la Secția 23
a văzut cum a fost scris primul nume.
A-R-O-H-N, o scriere neobișnuită.
Și s-a întrebat: „Dar cazul acesta?”
A fugit și a luat cazul Paola Illera.
A spus: „Cred că face parte din tipar.”
Și ne-a explicat.
24 IANUARIE 1991 OPT ANI ÎNAINTE DE OMUCIDERE
Ianuarie 1991.
O fetiță de 13 ani, Paola Illera,
venea acasă de la școală, după-amiaza târziu.
Familia ei locuia pe Strada East 111, la numărul 420, la etajul 30.
A sunat la interfon ca să i se dea drumul.
După câteva minute s-au întrebat: „Unde o fi Paola?”
Undeva între hol și etajul 30, a dispărut.
Pe la 16:30 m-a sunat mama și mi-a spus: „Paola n-a venit.”
Cumnatului meu i s-a părut ciudat, așa că a sunat la poliție.
OLGA OSPINA ILLERA MAMA PAOLEI
Când am ajuns, era confuzie. Am căutat-o peste tot.
În timp ce mama Paolei o căuta cu disperare
și se întreba unde era copilul ei,
un bărbat care își plimba câinele pe East River, lângă podul pietonal,
a găsit cadavrul unei fetițe înjunghiate,
strangulată, atacată, violată.
Fetița era Paola Illera,
găsită la doar zece străzi de casa ei.
PAOLA A FOST GĂSITĂ
Speram că e încă în viață.
Apoi cumnatul mi-a spus: „Olga, Paola a murit.”
Și am țipat: „E o minciună.
De ce minți? De ce îmi faci asta?”
Apoi a venit fratele meu și mi-a spus: „E adevărat.
E moartă.”
Imediat după ce a fost descoperit cadavrul Paolei,
detectivii au cercetat întreaga clădire de pe Strada East 111th, de la 420,
unde locuia Paola, și au bătut la fiecare ușă.
Una dintre ușile la care au bătut era apartamentul 1910,
iar persoana cu care au vorbit era un tip pe nume Arohn Warford.
Când i-au arătat poza cu Paola,
a zis: „Da, am văzut-o. Am urcat în lift cu ea.”
El a coborât la etajul lui.
Și ea a continuat în lift. Asta a fost declarația lui.
La momentul respectiv, avea cazier pentru jaf și tâlhărie,
dar nu pentru infracțiuni violente.
Au văzut că a fost cooperant și au crezut că e sincer,
foarte deschis, fermecător.
Nu s-au gândit că cineva ca el ar fi putut fi vinovat de acea crimă.
Locuia în aceeași clădire cu Arohn,
dar nu existau dovezi care să-i lege.
Detectivii au încercat să adune probe criminalistice.
Au găsit o varietate de fire de păr pe coapsele ei, sub blugi.
Părul necunoscut găsit a fost trimis la laboratorul criminalistic.
Pe atunci,
au reușit să identifice părul
spunând că era de la un bărbat negru.
Asta e tot ce au putut să spună.
Detectivii, cel puțin atunci,
nu aveau mare lucru cu care să lucreze și nu existau piste.
Cazul a fost nerezolvat.
VREM DREPTATE!
După ce am analizat cazul Paolei,
ne-am dat seama că ultima persoană care a văzut-o pe Paola Illera în viață,
în 1991, în timpul unei cercetări,
era un tip pe nume Arohn Warford.
Un alt detectiv din echipă a întrebat:
„Scotty, în ce apartament locuiește Arohn Kee?” I-am spus.
Și a spus: „E același apartament în care locuiește Arohn Warford.”
L-am verificat pe Arohn Warford în baza de date a poliției.
Am reușit să facem o legătură cu Kee.
Cynthia Kee a fost mama lui Arohn Kee.
Warford se dovedește a fi
numele de familie al tatălui lui Arohn Kee.
Acele revelații…
”Doamne! Arohn Warford,
care e Arohn Kee, a fost ultima persoană care a văzut-o pe Paola în viață.”
„Doamne, Arohn Kee a fost ultima persoană
care a vorbit cu victima în cazul din 1997, înainte să dispară.”
Te lua cu amețeală.
Știam că era rău, dar după ce cele două crime au devenit parte din tipar,
ne gândeam că era mai rău decât credeam.
Vă pot spune cert,
drept cineva care a urmărit penal infracțiuni în Manhattan,
că au existat multe infracțiuni sexuale.
Nu doar în East Harlem. În tot orașul.
Dar criminalii în serie, din fericire, sunt foarte rari.
În acel moment, era clar că el era unul dintre ei.
Toți erau agitați. Toți voiau să facă o arestare.
„Să-l prindem pe tip!”
Dar a trebuit să fim cumpătați, fiindcă erau lacune.
Trebuia să le astupăm pe toate înainte să-l punem în cătușe.
Aveam nevoie de o mostră de la el, care știam că e a lui,
pe care să o putem compara cu mostrele de la locul crimei.
Așadar, întrebarea e: „Cum o obții?”
O cale de a obține ADN legal e proprietatea abandonată și, ne-am gândit,
„Dacă l-am pune pe Kee sub supraveghere, l-am urmări
și am aștepta să scuipe pe trotuar?
Sau să ia o cafea și s-o arunce la gunoi?”
Am putea conecta un articol care i-a atins corpul
cu o mostră de ADN din acel articol,
să comparăm cu mostrele de la locul crimei.
O unitate specializată de la Poliția NYPD
a pus o cameră în fața ușii lui, care să vedem când vine și pleacă.
8 FEBRUARIE 1999 OPT LUNI DUPĂ OMUCIDEREA RASHEDEI
Nu vom ști niciodată sigur,
dar bănuiam că a înțeles că era urmărit.
Timp de o săptămână,
Arohn Kee nu a aruncat nimic pe trotuar.
Dar pe 8 februarie s-a dus și a comis o altă infracțiune
care era complet diferită
de infracțiunile pentru care îl anchetam.
Arohn e și hoț în serie.
Era pasionat de electronică și de computere.
S-a dus la un magazin de electronice.
A cumpărat un computer nou.
A pus un computer vechi în ambalajul noului computer
și apoi a încercat să-l returneze drept computer nou.
Le spunea: „Mi l-ați vândut stricat și îmi vreau banii înapoi.”
Și n-a păcălit pe nimeni.
Au chemat poliția de la Secția Midtown Nord.
Au venit, l-au luat, l-au arestat.
După ce am trecut de surpriza că s-a întâmplat asta,
ne-am dat seama că o ocazie bună să luăm o mostră ADN de la Kee.
Eu și Joel Potter conducem spre Midtown Nord, unde era el.
Din păcate, fusese deja eliberat.
Fusese judecat și lăsat să plece. Nu l-au putut reține.
Potter vorbește cu polițistul desemnat la celulă în acea seară și îi spune:
„I-ai hrănit pe deținuți în seara asta?” Și el spune: „Da.”
„Au avut cești de cafea și din astea?” „Da.”
Așa că s-a dus și a luat fiecare ceașcă de cafea din celule.
Ne-am grăbit să ducem probele la medicul legist.
Au lăsat totul și au început testele.
Azi durează câteva minute.
Pe atunci, 72 de ore.
Dar aveam o oarecare consolare pentru că:
„Avem camera. Îl avem sub supraveghere.”
12 FEBRUARIE 1999, PATRU ZILE DUPĂ ARESTAREA LUI KEE
Pe 12 februarie au venit rezultatele.
Vestea bună era că exista o potrivire.
Unul dintre pahare era sursa profilului ADN-ului,
care se potrivea cu mostrele de la locul crimei.
Vestea proastă era că celula în care fusese Arohn Kee singur
nu se potrivea cu mostrele de la locul crimei.
Și am rămas perplecși.
Nu ne-am dat seama de ce.
Am găsit persoana din celula de lângă Kee.
L-am interogat.
L-am întrebat despre tipul din celula de lângă el.
Și a spus: „Tipul a fost o pacoste.
Tot bătea în celula mea și l-am întrebat,
într-un final, ce vrea. A zis: «Schimbă paharul cu mine!»”
Și asta a făcut.
Acel domn a consimțit să ne dea o mostră din ADN-ul lui, una orală.
S-a potrivit cu cea din celula lui Arohn Kee.
Deci spunea 100% adevărul.
Eram extaziați cu toții pentru că:
„Ultima piesă a misterului de aici
nu mai e un mister.”
Am făcut o evaluare combinată cu celelalte probe
care îl legau pe Kee de acele crime, „E timpul să-l arestăm.”
Dar era prea târziu.
Era foarte inteligent.
Știa de cameră și a smuls-o, a distrus-o,
s-a strecurat pe lângă supraveghere, a dispărut.
Știam că avem de-a face cu cineva periculos.
Ar putea avea un pistol, o armă. Nu știam.
Am muncit întreaga noapte și a doua zi, încercând să-l găsim.
Am aflat că avea o prietenă în Brooklyn.
Numele ei era Angelique.
Avea 16 ani.
Așa că am luat legătura cu mama lui Angelique.
Arohn Kee i-a luat fiica, iar ea a plecat cu el de bunăvoie.
Mama nu știa unde se duceau.
Arohn Kee avea 28, 29 de ani atunci, dar părea mult mai tânăr.
Era ușor să vezi cum putea face un părinte să se simtă confortabil.
Avea un zâmbet minunat. Era politicos. O scotea pe fiica ta la o întâlnire.
Nu ar fi avut niciun motiv
să suspecteze că se va întâmpla ceva.
Dar era un criminal în serie și un violator.
11.000$ PERSOANA E CĂUTATĂ PENTRU OMUCIDERE
Fata de 16 ani cu Arohn Kee era genul lui.
Și eram foarte îngrijorați că va fi următoarea lui victimă.
PERSOANĂ DISPĂRUTĂ ANGELIQUE STALLINGS
Nivelul de presiune pentru a-l prinde Arohn Kee a fost enorm.
Iar acum era în toată presa.
Poliția New York spune că testele ADN
îl leagă de uciderea Rashedei Washington, de 17 ani, și două violuri.
E suspectat de alte două crime
și se crede că a răpit-o
pe Angelique Stallings, 16 ani, din Brooklyn.
Am aflat că Kee avea multe prietene.
A doua zi, mama uneia dintre iubitele lui Kee,
care locuia în aceeași clădire cu Kee,
a văzut știrile și a intervenit
și a venit să ne ajute.
Ne-a spus că o vedea ca pe o figură maternă.
De fapt, îi spunea „mamă”.
A comunicat cu Kee.
El o suna.
Am mers la ea acasă.
Mi-a dat numărul de telefon care a apărut pe ID-ul apelantului.
Așa că i-am pus pe tehnicieni să urmărească apelul
și m-a condus la un telefon public
din fața unui hotel numit Miami Sun Hotel, în centrul Miami-ului.
Cu primul zbor de dimineață ne îndreptam spre Miami.
19 FEBRUARIE 1999 ȘAPTE ZILE DE LA ADN
Poliția Miami era deja prezentă la locație.
Am mers la Miami Sun Hotel,
și ne-am așezat să urmărim partea din față a clădirii
în speranța că va ieși.
După nici cinci minute, a apărut pe stradă.
Și, slavă Domnului, Angelique era cu el.
Am intrat în holul hotelului,
dar el urcase deja.
Am început să urc scările.
Sergentul de la Omucideri din Miami se uită la mine și zice: „Unde te duci?”
I-am spus: „Mergem să-l prindem.” Și el spune: „Nu.
Vom chema echipa SWAT aici.”
În câteva minute,
erau lunetiști pe acoperișurile a două clădiri alăturate
și un elicopter zbura deasupra locului.
Și iată că vine această echipă SWAT din Miami, cu puști lungi.
Prin stație, îi aud spunând:
„Bine, liber la etajul doi. Bine, liber la etajul trei.”
Câteva minute mai târziu, un locotenent coboară pe scări
și îl avea pe Arohn în cătușe.
Bună seara!
Un hotel mizerabil din Miami e capăt de drum
pentru un fugar suspect de crimă și viol.
Poliția ne spune că l-a asociat cu cel puțin o crimă și două violuri…
M-am uitat la Arohn Kee.
A început să plângă.
Și a spus: „Îmi pare rău.”
FUGAR CAPTURAT NEW YORK - MIAMI
Voiam să fiu cel care-l arestează efectiv,
mai ales că m-a păcălit
în septembrie 1997, în cazul omuciderii fetei de pe acoperiș.
Dar nu toată lumea poate fi agentul care efectuează arestarea.
Asta nu înseamnă că nu faci parte din echipă.
Am făcut și eu, unul, am fost ușurat.
Am fost încântați că a fost arestat.
Și mai fericit că iubita lui era în viață.
În jumătate de oră, eu și John făceam rezervări
pentru a merge cu Rob Mooney în Miami.
Acum era timpul să-l interogăm pe Arohn.
Un alt detectiv și cu mine am intrat în cameră.
Am început să vorbim cu el și nu răspundea deloc.
Nu voia să scoată un sunet, orice i-aș fi spus.
Era tăcut.
Insistam pe Rasheda și pe cazul lui Scott
și insistam pe cazurile de viol
și el zicea: „Nu știu despre ce vorbești. N-am fost eu.”
Și i-am spus: „Avem ADN-ul tău.
Așa am făcut rost de el. Aici era.
Nu e o presupunere. Nu e un accident.”
A cerut un avocat și și-a pus capul pe masă.
Asta a fost tot.
N-a mai spus nimic toată noaptea.
POLIȚIA MIAMI
Era târziu. Probabil 11 sau miezul nopții.
Angelique Stallings, iubita pe care a luat-o cu el la Miami,
era cu noi la secție.
Partenerul meu vine la mine și-mi spune: „Ascultă.
Angelique vrea să intre acolo și să-și ia rămas-bun de la el.”
I-am spus: „E un copil de 16 ani. E un violator criminal.”
M-am gândit că nu era o idee bună.
„Nu voi fi de acord.”
Dar John și Rich au făcut parte din conversație
și au zis: „Nu, las-o să intre.”
Așa că Angelique a intrat în cameră cu el.
Imediat ce a văzut-o, ea l-a întrebat:
„Iubire, ce-ai făcut?”
Și el a scuipat tot.
I-a mărturisit toate crimele.
I-a spus iubitei lui că îi pare rău.
Că avea impulsuri.
Că nu putea controla impulsurile și că-l subjugau.
Era, evident, derutată de asta
și profund traumatizată
de ce se întâmplase cu Kee.
Dar era un copil deștept.
Foarte calmă pentru o puștoaică de vârsta ei,
care se trezise în situația asta
în care, din fericire, puțini oameni se găsesc.
Slavă Domnului că i-a spus totul.
Toți erau foarte încântați.
Semnificația a ceea ce a spus a fost destul de clară.
Cred că e una dintre puținele momente în care a spus adevărul.
Știam că Angelique Stallings va fi foarte importantă la proces.
Cazul a cam început din nou după ce a fost arestat,
pentru că acum exista o extrădare înapoi la New York.
Trebuia să ne pregătim pentru un proces.
Și era un caz uriaș.
În timp ce mergeam înainte cu cazul și ne pregăteam pentru proces,
fata a cărei mamă ne ajutase
să-l găsim pe Kee în Miami,
ne-a spus că a menționat că a violat o fată în 1998
și încă o tânără în 1994
din niște locuințe sociale, în aceeași zonă cu celelalte.
S-au comparat ADN-ul găsit cu cel al lui Arohn.
Deși ADN-ul lui Arohn Kee se potrivea cu omuciderea Rashedei Washington
și cu cele patru cazuri de viol,
nu existau dovezi fizice care să-l lege de cazul Paolei.
Am cerut un mandat
ca să-l obligăm pe Kee să ne dea mostre de păr.
Dl Kee a fost adus la Institut.
I-am explicat ce voi face.
Și s-a uitat la mine…
așa, ca prințesa Diana.
Și mi-a spus: „Nu-i nimic, doamnă. Fă ce trebuie să faci.”
Arohn Kee era destul de chipeș.
Arohn Kee era fermecător.
Arohn Kee era inteligent.
Erau armele lui pentru a seduce tinere
și a ucide fete tinere.
Era un tip periculos.
MAI 1999 LA TREI LUNI DUPĂ ARESTAREA LUI KEE
Am comparat ADN-ul firului de păr al lui Kee
cu firele de păr obținute de pe trupul Paolei.
Și se potriveau perfect.
Acum avem un rechizitoriu cu trei crime și patru violuri.
Eu și Mooney voiam să-l ducem înapoi la Rikers Island.
Nu-l mai văzusem de când l-am interogat personal, în '97.
M-a recunoscut imediat, a fost amabil cu mine.
Am avut plăcerea să-i pun cătușele.
L-am urcat în mașină. Am mers în spate cu el.
Rob Mooney a condus.
I-am spus: „Știi, Ace,
peste 20 de ani voi fi pensionat.
Tu vei face închisoare pe viață în Attica.
Într-o zi o să vin să te vizitez
și o să-mi spui ce s-a întâmplat cu adevărat.”
Și apoi l-a bufnit râsul.
Mi-a spus: „Wagner, nu mă vor condamna.
O să ne revedem. Te invit la cină.”
ADN FACE LEGĂTURA CU UN FOST DEȚINUT ÎN CAZUL UNOR CRIME ȘI VIOLURI
În momentul în care Kee a fost arestat în Miami,
trecuseră zece ani
de când Olga se întreba ce se întâmplase cu fiica ei.
În fiecare an, puneam afișe pe care scria:
„Dacă cineva are informații, spuneți ceva!”
Când am aflat, i-am mulțumit lui Dumnezeu
pentru că mi-a permis să știu cine a făcut asta.
Arohn Kee e un monstru.
A fost o rugăciune ascultată.
Dacă nu l-ar fi oprit, ar mai fi existat una
și nu era nevoie să fie luată viața altei fiice.
Pregătirea procesului e
o perioadă foarte dificilă pentru procurori.
În acest caz, e vorba despre milioane de documente.
E vorba de peste 140 de martori.
A fost o sarcină uriașă.
Rich muncea o zi întreagă și nu mânca nimic.
Am slăbit 10 kg.
Cum să nu faci tot ce poți
pentru a le oferi acelor familii ceea ce merită?
APRILIE 1998 - VÂRSTĂ:13 - VICTIMĂ VIOL #3 MARTIE 1994 - VÂRSTĂ:15 - VICTIMĂ VIOL #4
SEPTEMBRIE 1997 - VÂRSTĂ: 19 VICTIMĂ ACOPERIȘ - OMUCIDERE
IANUARIE 1991 - VÂRSTĂ: 13 PAOLA ILLERA - OMUCIDERE
SEPTEMBRIE 1998 - VÂRSTĂ: 15 COMPLEXUL PALADINO - VICTIMĂ VIOL #1
IUNIE 1998 - VÂRSTĂ: 18 RASHEDA WASHINGTON - OMUCIDERE
Am chemat aproape 140 de martori.
Cele patru victime supraviețuitoare
erau tabloul absolut al curajului.
Erau încă adolescente.
Cu siguranță, n-a fost o experiență ușoară pentru niciuna dintre ele.
Cu toate s-au descurcat remarcabil.
Era foarte important pentru juriu
să vadă costul uman al faptelor lui.
Prima dată când l-am văzut pe Arohn Kee la proces,
am vrut să sar pe el, să-l sfâșii.
Mereu stăteam în același loc și pe el l-au ținut dincolo.
Mereu am fost acolo unde îl vedeam bine.
Când era o pauză și îl luau,
se oprea în prag
și se întorcea și se uita la mine.
Și parcă îmi spunea:
„Nu vei putea dovedi că ți-am ucis fiica.”
Împotriva sfatului avocaților, Kee a decis să depună mărturie.
A stat în boxa martorilor trei zile.
Esența mărturiei lui Kee a fost o poveste fantastică
despre cum a dat peste o schemă ilegală de recoltare de organe administrată
de Institutul de Medicină Legală New York,
de aceea i-am înscenat aceste crime și violuri,
ca să scăpăm de el.
Pot spune sincer că n-am mai văzut așa ceva.
Se uita direct la juriu.
Stătea acolo și a spus calm:
„N-am ucis-o pe Paola.
N-am ucis victima din '97.
N-am omorât-o pe Rasheda.
Nu le-am violat pe fete.”
Poți vedea toate uneltele
pe care le-a folosit atât de eficient în toți acești ani pentru a păcăli oameni.
Le expunea.
Crea o primă impresie perfectă.
ACUZATUL DE VIOL ȘI CRIMĂ VIOLENTĂ ÎȘI NEAGĂ VINOVĂȚIA ÎN BOXA MARTORILOR
Juriul a deliberat trei zile.
Când deliberările durează trei zile, e semn de îngrijorare.
Se auzeau voci ridicate
și puteai vedea pe fețele ofițerilor de la tribunal
că deliberările erau controversate uneori.
Și te gândești imediat la cele 25 de lucruri pe care ai vrea să le faci.
E un sentiment de neajutorare.
Nu spui aiureli familiilor victimelor omuciderilor.
Am vrut să fim sinceri cu ei,
așa cum am încercat mereu.
Dar nu am vrut să stârnim alarmă inutilă,
deși cred că eram destul de alarmați.
16 DECEMBRIE 2000 TREI ZILE DE DELIBERĂRI
Un ofițer de judecată a ieșit și a făcut un semn
care, în lumea aceea, înseamnă: „Avem un verdict.”
Și mi-am zis…
„E aici. E pe cale să se termine.”
Grefierul a început să analizeze acuzațiile.
„În ceea ce privește capul de acuzare pentru uciderea Rashedei Washington.
Crimă cu premeditare.
Care e verdictul?”
Iar primul a fost vinovat.
Eram în extaz.
M-am bucurat că a fost luat de pe străzi.
Rasheda a avut un impact
asupra acelor prieteni și a oamenilor care i-au venit în cale.
Îmi pot imagina cum ar fi fost azi.
Am auzit familia Rashedei.
Și am auzit…
„Slavă Domnului.”
A fost, în sfârșit…
- A fost sfârșitul. - Da.
L-au prins. A fost prins și găsit vinovat.
Am simțit o ușurare.
- „Slavă Domnului!” - Da.
Au analizat victimele pe rând.
Acea tânără din 1997,
al cărei corp a fost profanat de Arohn Kee, căruia i s-a dat foc.
S-au pronunțat vinovat.
Când au ajuns la acuzațiile legate de Paola,
mi-a stat inima în gât.
Când au pronunțat „vinovat” pentru acea crimă, am auzit…
Am auzit-o pe Olga și pe familia ei și am fost recunoscător.
Recunoscător că a avut acel moment.
BĂRBAT CONDAMNAT PENTRU VIOLURI ȘI CRIME
CALVAR ÎNCHEIAT PENTRU FAMILIILE VICTIMELOR
Când au dat verdictul, în ziua aceea am adus o poză cu Paola.
Așa că i-am spus:
„Arohn Kee, uită-te la mine! Sunt mama Paolei.”
I-am spus: „De ce mi-ai cauzat durerea asta? De ce ai făcut-o?”
Părea că nu a arătat…
nicio durere sau remușcare. Nu se vedea nimic din astea în el.
UN OBSEDAT SEXUAL DIN HARLEM VA PUTREZI ÎN ÎNCHISOARE, PE VIAȚĂ
Arohn Kee a fost condamnat la 409 ani la închisoare pe viață.
Șapte fete în nouă ani.
Trei fete moarte.
Și cred că au mai fost.
Am o senzație îngrozitoare
că, dacă nu mi-ar fi scăpat ceva,
celelalte femei nu ar fi fost violate, iar Rasheda nu ar fi fost ucisă.
Ce mi-a scăpat?
Puteam să fiu mai atent la ceva?
Nu știu.
Întrebarea asta mă macină și azi, după atâția ani.
PE VIAȚĂ PENTRU CRIMINAL ÎN SERIE
Magnitudinea crimelor sale și amploarea crimelor sale
i-au șocat pe toți.
Fiecare caz îți sfâșie o bucată din suflet.
În acest caz, vorbim despre șapte victime.
E o piesă mai mare.
Cam la patru luni după pronunțarea sentinței în cazul Kee,
am primit un telefon de la unul dintre detectivii echipei operative
și mi-a spus că e la locul unei crime.
Era o omucidere triplă.
Trei oameni împușcați mortal.
Încă doi care erau în stare critică.
Deci, ar fi putut fi o omucidere cvintuplă.
Masacrul a avut loc deasupra Carnegie Deli.
…apartament deasupra Carnegie Deli.
Și mi-a spus:
„Vrei cazul?”
În cazul Kee, am lucrat mult timp.
Mult stres.
M-am gândit la faptul că tocmai mă logodisem
și aveam în cap imaginea de a fi soț
și poate tată cândva.
Poate să antrenez o echipă din Liga Mică.
Apoi m-am gândit la cum ar arăta viața mea dacă aș accepta.
Și am refuzat.
Rich Plansky are un suflet mare
și îi pasă enorm de ceea ce face.
Unii dintre noi au făcut asta de multe ori, la scară mai mică.
Ne-am călit, ca să zic așa.
Richie n-a avut ocazia asta.
A intrat în joc înainte să fie pregătit.
Intelectual, putea face față la tot,
dar emoțional era o povară.
Și, cred, un preț prea mare.
Știam că nu mai aveam pasiunea
să fac treaba asta la nivelul la care voiam.
Asta era în mai.
Până la sfârșitul lui iunie, plecasem.
Sunt întrebat… Locuiesc aici, pe plajă, în Carolina de Nord,
și sunt întrebat: „Ți-e dor de New York?”
Ies pe plajă sau pe terasă,
mă uit la ocean și îmi zic:
„Nu, nu-mi lipește nimic din toate astea. Nu-mi lipsește nimic.”
Probabil că am lucrat la 1.500 de cazuri de crimă.
Probabil am fost martor la 700 de autopsii.
Toate lucrurile alea…
te rănesc cumva.
Nu dispar.
Nu ești scutit, niciodată.
Și trebuie să te detașezi. E prea mult, nu? Brian știe.
Suntem foarte sensibili la lucruri și se întâmplă multe în jurul nostru.
Cred că unii dintre noi sunt mult mai sensibili.
Ne afectează mai mult.
Se cuibărește în inimă și o ignori.
O acoperi și rămâne acolo ca o așchie.
Asta te face profesionist,
când poți să-ți faci treaba, mergi acasă și nu o iei cu tine.
Dar o aduci acasă. S-ar putea să nu-ți dai seama.
Mecanism de adaptare, cum spunea Barbara.
Umorul negru dintre noi.
Și am reușit să le separăm.
Aveam un atașament emoțional față de victime și de familiile lor,
pentru că știam că a rămas un gol,
dar unul cu altul, făceam chestii din astea.
- Trebuie să-i dai drumul. - Te ajută să faci față.
- Vorbește cu oamenii! Ascultă oamenii! - Da.
Fii prietenos!
Oamenii cu care am lucrat,
oameni buni, grijulii, cu un simț al corectitudinii și dreptății,
care și-au dedicat viețile și inimile pentru acest gen de muncă.
A fost un privilegiu enorm.
Indiferent cât de dur sau cât de încrezător ai fi,
există un pic de frică acolo: „Asta e liga cea mare.”
Da.
Munca de polițist, în special cea de detectiv, nu e doar o slujbă.
Am fost rău cu tine. Și îl iubesc, e fratele meu mai mic.
E o misiune pe care alegi să o accepți.
Parcă ai fost chemat să faci asta.
Exista un numitor comun.
Tuturor celor din grup le păsa.
Îmi place să cred că fac parte din acel club, din frăție, dacă vreți.
Și sunt mândru.
Subtitrarea: Andra Foca fac parte din acel club, din frăție, dacă vreți.