PÅ MANHATTAN FINDES TO DRABSAFDELINGER, DER ER VIET TIL MANDDRAB:
MANHATTAN NORD OG MANHATTAN SYD.
DE EFTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG VANSKELIGE MORD.
DETTE ER DERES HISTORIER.
I 90'erne i East Harlem
fandt en række mord og voldtægter sted i kvarteret.
Alle ofrene var uskyldige unge piger, der blev kvalt og dolket.
"Seriemordere." Folk strør om sig med det begreb.
Han var sådan én.
Vi nedsatte en taskforce
med de bedste kriminalbetjente, jeg har arbejdet med.
Vi havde en slet person i East Harlem, der skulle fanges.
Jeg tror aldrig, jeg har ønsket mig noget højere i hele mit liv
end at opnå retfærdighed for de mennesker.
Hver sag æder en lille bid af ens sjæl.
Man kan kun have dette job, hvis man brænder for det.
MANHATTAN NORD - MANHATTAN SYD
Man vil finde frem til sandheden.
Det gør kriminalbetjente.
Jeg elsker at få et kig bag kulisserne.
Hvad skete der i virkeligheden?
Familier vil vide, hvem der har dræbt deres slægtning.
Det er mit job.
I New York City er NYPD…
Det er alt.
Jeg arbejdede i Spanish Harlem.
PENS. KRIMINALBETJENT
Jeg blev ansat der i 1983 som nyuddannet betjent.
Der var mange latinamerikanere i East Harlem.
Jeg var den eneste latinokvinde i distriktet.
Jeg brugte meget af min karriere i East Harlem. Stemningen er fantastisk.
Der er altid musik i baggrunden. Døgnet rundt.
Jeg arbejdede i bydelen i uniform, derefter seks år i civil,
før jeg startede som kriminalbetjent.
Jeg elskede det kvarter.
Som nyuddannet betjent patruljerede jeg til fods i Spanish Harlem.
Det var et livligt sted. Folk har altid gang i et eller andet.
Gode ting, for det meste.
2. JUNI 1998
Den 2. juni ringede min telefon klokken 18:30.
Vi havde et mord.
Almen boligblok i East Harlem.
OFFER FUNDET
Da jeg kom til gerningsstedet, lå offeret i trappeopgangen.
Hun så ud til at være mellem 19 og 20, en lyshudet sort kvinde.
Der var stor aktivitet.
Uniformerede betjente sikrer gerningsstedet.
Retsteknisk enhed indsamler fysiske beviser.
Der var ingen tegn på stump vold, ingen stiksår, ingen skudsår.
Vi formodede, at hun måtte være blevet kvalt.
Der var ingen identifikation.
Intet studiekort eller kørekort.
TIDLIGERE VICEANKLAGER
Så kriminalbetjentene gennemsøgte bygningen.
Vi tog polaroidbilleder af hendes ansigt,
så vi kunne spørge alle i bygningen, når vi bankede på:
"Kender du denne unge dame?"
Vi havde kontaktet en person i hver lejlighed.
Det er en 20-etagers bygning, ti lejligheder per etage.
Intet held.
Hun boede der ikke. Hun datede ikke nogen beboere.
POLITISTATION 23. DISTRIKT
Da vi tjekkede, om nogen var meldt savnet inden for de sidste 36 timer,
faldt vi over en, der passede på beskrivelsen af offeret.
Den unge kvinde, familien havde meldt savnet aftenen før,
var Rasheda Washington.
Et team af kriminalbetjente tog hen til hendes familie med billedet.
Det er ikke nemt.
Det er aldrig nemt.
Hvordan kunne det dog ske?
RASHEDAS TANTE OG KUSINE
Hun blev stjålet fra os.
Det er svært at fungere. Man glemmer hvordan.
Det føles, som om man går rundt i en drøm.
Jeg blev bare ved med at skrige og græde.
"De dræbte mit barn."
RASHEDAS MOR
Rasheda var min tvillingesøster.
Som tvillinger har man et særligt bånd, når man kommer til verden.
Vi blev født sammen og skulle dø sammen, troede jeg.
Familien kunne give os hele deres datters baggrund.
Rasheda og hendes bror er født og opvokset i New York.
Da Rasheda dimitterede fra high school,
blev hun optaget på Fashion Institute of Technology,
en af de bedste modeskoler.
Vi dimitterede den 15. juni 1997.
Hun var så glad.
Hun var en helt normal 18-årig, der gik på college og havde et job.
Hun havde en plan for sig selv, for sit liv, og hun fulgte den.
Når man er 18 år gammel…
RASHEDAS VEN
…tror man ikke, man mister en, man har så nær, og på så tragisk vis.
Hun var en livlig og fantastisk person.
RASHEDAS VEN
Og hun var bare væk.
Vi fandt ud af, at hun var en dygtig studerende,
en god datter, en god søster. Familien var tætte.
RETSMEDICINSK AFDELING
Det var et mord.
PENS. DRABSEFTERFORSKER
Obduktionen viste, at hun var død af kvælning.
Brystkompression og nakkekompression.
Obduktionen viste et seksuelt overgreb.
Man fandt biologiske væsker og dna på offeret.
Den dna-profil, der blev udviklet, blev sammenlignet med databaser,
men de matchede ikke med nogen i den nationale database
eller nogen mistænkte på det tidspunkt.
I arbejdet med sexforbrydelser
så jeg sager, hvor voldtægten ikke var for seksuel tilfredsstillelse.
Meget udspringer af vrede mod kvinder, mænd eller børn, hvem end de voldtager.
Seksuelle overgreb og strangulering handler om magt og kontrol.
Det siger meget om morderen.
De er svage, og det er en måde, hvorpå de kan føle sig stærke.
I 1998 kom jeg lige fra Central Park-drabet.
Ret tidligt i forløbet var der et tæt samarbejde
mellem politiet og viceanklagerne,
fordi vi indså, at vi havde brug for hinanden.
Anklageren er med i alt.
De hører om alle aspekter af sagen i al dens rædsel.
Jeg blev sat på Rasheda Washington-sagen.
Alle ville opklare den så hurtigt som muligt.
RASHEDAS HJEM
Rasheda Washington boede på 1st Avenue med sin familie
i en boligblok kaldet 1199 Plaza.
RASHEDA FUNDET
Hun blev fundet otte gader fra sit hjem.
Så vi prøver at lave en tidslinje for at indsnævre begivenhederne.
Sidste gang nogen så Rasheda i live, var klokken 21:30.
-Hun arbejdede på Express. -På 34th Street.
-Ja.
-Hun kom altid hjem ved titiden. -Ja, klokken ti om aftenen.
Hun havde fået fri, sagt farvel til sine kolleger
og var gået, troede de, mod metroen, som hun gjorde hver aften.
Normalt stod hun af metroen på East 110th Street og Lexington Avenue.
RASHEDAS HJEM
Og gik så fra Lexington til 1st, til sit beboelseskompleks.
Vi vidste, hun boede på 1st Avenue omkring 109th Street.
RASHEDAS HJEM
Man fandt sikkerhedsvagten, der var på arbejde der,
som ikke havde set hende den aften.
Vi vidste, at hendes lig var blevet fundet kl. 6:00 næste morgen
otte gader fra hjemmet.
Hvordan kom hun til trappeopgangen på 14. etage på 5th Avenue 1345?
RASHEDA FUNDET
Ingen vidste det.
Hun var et hjemmemenneske.
Hun gik i skole og på arbejde. Hun havde aldrig været ude hele natten.
Vi kunne ikke forstå,
hvordan hun var endt det sted, hvor hun blev fundet.
Jeg husker, at jeg blev spurgt:
"Var der nogen, du bed mærke i, når I hang ud i kvarteret?"
Jeg kom ikke i tanke om nogen.
Rasheda havde en kæreste.
Da hun ikke kom hjem, tænkte jeg:
"Er hun taget i byen eller har gjort noget usædvanligt?"
Betjentene spurgte mig om hendes kæreste:
"Ja, jeg kendte ham. Jeg har tilbragt tid sammen med ham."
Så jeg havde ingen mistanke om, at han kunne gøre sådan noget
eller gøre Rasheda ondt.
Jeg spurgte: "Hvad hedder han? Hvor bor han?" Vi talte med ham.
Intet ved afhøringen af hendes kæreste
fik os til at tro, at han på nogen måde stod bag.
Han var helt ude af den.
Vi talte med alle, hun kendte.
Havde hun kriminelle bekendte, skolekammerater eller kolleger,
som kunne have involveret hende i noget, der resulterede i hendes død?
Men de unge, hun sås med, havde alle mål i livet,
som de gik efter, ligesom hende.
Det var rart at høre, men det var også frustrerende,
at det ikke gav os nogen spor.
Alle forretningerne i kvarteret
havde sedler i vinduet for at give os tips.
DUSØR: 11.000 $
Vi vidste ikke, om hun var blevet kidnappet
eller frivilligt var gået med nogen.
Man leder efter disse særheder.
Efter noget, der springer i øjnene på én, som kan hjælpe én.
Vi havde intet.
Vi var kørt fast. Vi havde ingen spor.
25. SEPTEMBER 1998 TRE MÅNEDER EFTER MORDET
Flere måneder efter drabet på Rasheda kom en 15-årig pige hjem til sin familie…
MORDET PÅ RASHEDA
…ved Paladino-husene.
Hun går hen til elevatoren og trykker på knappen.
En mand kommer op bag hende. Han truer hende med en kniv.
Han tvinger hende ind i en trappeopgang. Voldtager hende.
Han stjæler hendes smykker. Og så går han.
Politiet rykker ud.
I den trappeopgang finder politiet to ting.
En FUBU-trøje og en baseballkasket.
BEVISMATERIALE
Og den 15-årige pige fortæller dem straks:
"Fyren havde det tøj på."
"Han havde den trøje og den kasket på."
De sendte den FUBU-trøje, baseballkasket og undersøgelsessættet
til retsmedicineren for at lave en retsteknisk analyse.
6. JANUAR 1999 FIRE MÅNEDER EFTER PALADINO-VOLDTÆGTEN
Den 6. januar 1999 fik vi en besked fra retsmedicineren,
og det ændrede alt.
Der var ingen fysiske beviser på trøje eller kasket.
Men dna fra den sæd, der var fundet på Rasheda Washingtons lig,
matchede sæden fra Paladino-voldtægtsofferet.
Det var den samme gerningsmand.
MORDET PÅ RASHEDA WASHINGTON PALADINO-HUSENE VOLDTÆGTSOFFER #1
Det var et opløftende øjeblik,
for nu kunne vi forbinde sagerne,
men det var frustrerende, vi stadig ikke vidste, hvem personen var.
To uger senere fik vi et opkald fra retsmedicineren om,
at en anden ung kvinde i samme område var blevet voldtaget.
Hun var 13 år gammel.
Rædselsslagen, truet med kniv, fik bind for øjnene med sit eget tøj.
Udsat for seksuelt overgreb og røvet i en meget mørk trappeopgang.
Man lavede en analyse, og de beviser, der kom frem,
matchede Paladino-voldtægten og mordet på Rasheda.
Ofrene havde alle samme statur og alder.
De var små, unge latinoer eller lyshudede sorte.
Og de var alle geografisk tæt på hinanden.
Nu har vi et mønster.
Vi har en serievoldtægtsmand og en morder på fri fod.
Efterforskningen tog virkelig fart.
Vi kørte i højeste gear.
Den 15-årige pige, der blev voldtaget i Paladino-husene,
blev navnet på taskforcen.
Paladino-taskforcen bestod af en broget flok af unikke individer.
Der var folk fra anklagemyndigheden,
John Irwin og mig,
og en række karakterer, der også var fantastiske kriminalbetjente.
Scott Wagner, en af de mest lidenskabelige kriminalbetjente, jeg har arbejdet med.
Vi havde Rob Mooney. Han kan være meget empatisk.
Han er fantastisk til ofre.
Jeg mødte Bob Mooney på en bar.
Jeg kom på en bar, der hed Phebe's, i Bowery.
Hun talte med en til sin anden side, og samtalen foregik på spansk.
Hun indså, fordi Irma er meget opmærksom,
at jeg så ud, som om jeg lyttede med.
Jeg kunne se det komme. Jeg sagde:
"Bare rolig. Det er farligt, når man ikke ved, hvem man taler med."
Hun siger: "Hvad fanden?
Jeg sagde: "Taler du spansk?"
Bob Mooney ligner ikke en, der taler spansk.
Han er en hvid irsk mand på 192 cm.
Han arbejdede i et latinamerikansk kvarter.
Havde han to gerningsmænd på bagsædet, som talte indbyrdes sammen om,
hvor de havde gemt pistolen eller stofferne,
ville Bob Mooney forstå hvert et ord.
Jeg var kriminalbetjent, men da taskforcen blev oprettet,
blev vi alle taget af vores normale opgaver på distriktsniveau
og arbejdede kun på disse sager.
De overlevende voldtægtsofre satte sig med tegneren fra NYPD,
og ud fra deres beskrivelse blev der tegnet en fantomtegning,
som blev lavet til en flyer.
EFTERLYST FOR DRAB/VOLDTÆGT
Den hang på alle butiksvinduer, telefonpæle.
Vi hængte dem op overalt i East Harlem.
Oplysningslinjen stod på.
Det er ærgerligt, at medierne ikke gik ind i sagen.
Det skete først, da vi ringede til dem
for at få dækning af sagen,
så nogen måske ville læse en avis, hvor billedet var i.
Jeg føler, at hvis ofrene ikke havde været
unge sorte og latinamerikanske piger, havde medierne været mere interesserede.
Foruroligende.
Vi er ligeglade med, om offeret er sort eller brunt,
eller om gerningsmanden er sort, brun eller hvid.
Vi havde en slet person i East Harlem, der skulle fanges.
Jeg vil gøre mit bedste for at sikre, at personen bliver straffet.
Otte måneder efter mordet på Rasheda ringer nogen til oplysningslinjen.
Det var en kvinde,
en anonym henvendelse, der fortalte, at der gik rygter om,
at det var Ace, der stod bag mordene og voldtægterne,
som fandt sted i kvarteret.
Kælenavnet "Ace" lød meget bekendt for mig.
Scott huskede en henlagt sag fra det 23., tog hen på stationen, hentede sagsmappen,
kom tilbage til holdet og sagde: "Jeg tror, det er ham."
Den 10. september 1997 blev jeg sat på en drabssag.
Latino-pige.
Hun var omkring 19 år, fundet på taget af East 104th Street 218.
1997-MORDOFFER
Forbrændinger på 90 % af kroppen.
Jeg afhørte Arohn Malik Kee.
Mange kender ham som "Ace". Det er hans øgenavn.
Hans telefonnummer står på hendes telefonudskrift.
Jeg ville afhøre ham.
Han fortalte mig, at han og hans kæreste var venner med ofret.
De skulle mødes og spise.
Han sagde, at hun aldrig dukkede op.
Han ringede, de skulle mødes, hun kom ikke.
Han besvarede alle mine spørgsmål.
Han viste ingen ydre tegn på de ting, vi lærer om kropssprog.
De ting, vi har opfanget under afhøringer på daglig basis over en årrække,
ting, som folk gør, når de lyver.
Intet, jeg kunne sætte en finger på.
Men da afhøringen sluttede, spurgte jeg ham:
"Er det okay, jeg tager et billede af dig?"
Han siger: "Intet problem."
Jeg gennemgik mine papirer igen, og på billedet
bar han en grå trøje med et FUBU-logo på.
Den samme trøje, man fandt ved en af voldtægterne.
Fantomtegningen lignede mit billede på en prik.
Fantomtegningen, der blev lavet, lignede Arohn Kee i uhyggelig grad.
Selvom det ikke kvalificerer som identifikation eller rimelig grund,
giver det os en retning at gå i.
Da er Arohn Kee den eneste mistænkte.
De tjekker Arohn Kees generalieblad
og ser, at han har en historik med røveri og indbrud.
En kriminalbetjent fra 23. distrikt så, hvordan fornavnet var stavet.
A-R-O-H-N, en lidt usædvanlig stavemåde.
Han sagde: "Hvad så med denne sag?"
Og han hentede Paola Illera-sagen.
"Jeg tror, det er en del af mønsteret." Og han gennemgik den.
24. JANUAR 1991 OTTE ÅR FØR MORDET PÅ RASHEDA WASHINGTON
Januar 1991.
En lille 13-årig pige ved navn Paola Illera
gik hjem fra skole sidst på eftermiddagen.
Hendes familie boede på 29. sal på East 111th Street 420.
Hun ringede på i lobbyen for at blive lukket ind.
Kort tid efter tænkte de: "Hvor er Paola?"
Hun forsvandt et sted mellem lobbyen og 29. etage.
Omkring kl 16:30 ringer min mor og siger: "Paola er ikke dukket op."
Min svoger syntes, det var sært, og ringede til politiet.
PAOLAS MOR
Da jeg ankom, var der forvirring. Jeg ledte efter hende overalt.
Mens Paolas mor ledte febrilsk og undrede sig over, hvor hendes barn var,
fandt en mand, der luftede sin hund langs East River nær fodgængerbroen,
liget af en lille pige, der var blevet stukket ned,
kvalt, overfaldet, voldtaget.
Den lille pige var Paola Illera, fundet bare ti gader fra sit hjem.
PAOLAS HJEM
PAOLA FUNDET
Jeg håbede, at hun stadig var i live.
Så siger min svoger: "Olga, Paola er død."
Og jeg skreg og sagde: "Det er en løgn."
"Hvorfor lyver du for mig? Hvorfor gør du det mod mig?"
Så kom min bror ind og sagde: "Det er sandt."
"Hun er død."
Lige efter Paolas lig blev fundet,
havde betjente gennemsøgt hele bygningen på East 111th Street 420,
hvor Paola boede, og havde bogstaveligt talt banket på alle døre.
De bankede også på ved lejlighed 1910
og talte med en fyr ved navn Arohn Warford.
Da de viste ham billedet af Paola,
sagde han: "Hende har jeg set. Jeg tog elevatoren op med hende."
Han stod af på sin etage.
Og hun fortsatte op i elevatoren. Sådan fremlagde han det.
Dengang var han dømt for røveri og indbrud,
men ikke for vold.
De følte, at han var ligefrem, og troede, han var ærlig,
meget imødekommende og charmerende.
De troede ikke, at en som ham kunne stå bag det mord.
PAOLA FUNDET
Hun boede i samme bygning som Arohn,
men der var ingen beviser, der forbandt dem.
Kriminalbetjentene prøvede at skaffe retstekniske beviser.
De fandt forskellige hår på hendes strømpebukser under bukserne.
Det ukendte hår, der blev fundet, blev sendt til laboratoriet.
På det tidspunkt var det eneste, de kunne sige om håret,
at det kom fra en sort mand.
Det var alt, de kunne sige.
Kriminalbetjentene havde på det tidspunkt ikke meget at gå ud fra. Ingen spor.
Sagen forblev uopklaret.
OTTE ÅR EFTER PAOLAS MORD
Da vi gennemgik Paolas sag, indså vi, at den sidste, der så Paola i live
tilbage i 1991 under søgningen, var en fyr ved navn Arohn Warford.
En af de andre kriminalbetjente i taskforcen siger:
"Scotty, hvilken lejlighed bor Arohn Kee i?" Jeg fortalte ham det.
"Det er den samme lejlighed som Arohn Warfords."
Vi tjekkede Arohn Warford i NYPD-databasen.
Vi fandt en forbindelse til Kee.
Cynthia Kee var Arohn Kees mor.
Warford viser sig at være Arohn Kees fars efternavn.
De afsløringer…
"Åh gud. Arohn Warford,
som er Arohn Kee, var den sidste, der så Paola i live."
"Åh gud, Arohn Kee var den sidste,
der talte med offeret i 1997-sagen, før hun forsvandt."
Man blev helt ør.
Vi vidste, det var slemt, men da de mord blev en del af mønsteret,
kunne det være værre, end vi troede.
Som anklager på Manhattan kan jeg sige med sikkerhed,
at der var masser af sexforbrydelser.
Ikke kun i East Harlem. I hele byen.
Men seriemordere er heldigvis sjældne.
Og i det øjeblik stod det klart, at han var sådan én.
Alles blodtryk stiger. Alle vil gerne fælde ham.
"Lad os fange ham."
Men vi måtte udvise tilbageholdenhed, fordi der var smuthuller.
Vi måtte lukke dem, før vi lagde ham i håndjern.
POLITISTATION 23. DISTRIKT
Vi havde brug for en dna-prøve fra ham, som vi vidste, var hans,
som vi kunne sammenligne med prøver fra gerningsstedet.
Så spørgsmålet er: "Hvordan får man fat i den?"
En måde at få dna lovligt på er herreløs ejendom, så vi tænkte:
"Hvad nu hvis vi overvågede Kee og fulgte efter ham
og ventede på, at han spyttede på fortovet?"
"Ventede på, at han købte en kop kaffe og smed den i skraldespanden?"
Vi kunne forbinde en genstand, der havde rørt hans krop,
med en dna-prøve fra den genstand og sammenligne med prøverne fra åstedet.
Vi fik endda en specialenhed fra NYPD til at placere
et hulkamera ved hans dør, så vi kunne se ham komme og gå.
8. FEBRUAR 1999 OTTE MÅNEDER EFTER RASHEDA-MORDET
Vi kan aldrig vide det,
men vores mistanke var, at han vidste, at han blev skygget.
I en periode på en uges tid smed Arohn Kee intet på fortovet.
Men den 8. februar begik han en anden forbrydelse,
der var helt anderledes end den, vi efterforskede ham for.
Arohn er også en serietyv.
Han var interesseret i elektronik og computere.
Han besøgte en stor elektronikkæde.
Han købte en ny computer.
Han lagde en gammel computer i emballagen til den nye computer,
og så prøvede han at returnere den som den nye computer.
"Den var i stykker. Jeg vil have pengene tilbage."
Og ingen hoppede på den.
De ringede til politiet i Midtown Nord. De kom og anholdt ham.
Da vi var kommet over overraskelsen over, at det var sket,
indså vi, at det var en oplagt mulighed for at få en dna-prøve fra Kee.
Joel Potter og jeg kørte hen til Midtown Nord-stationen, hvor han var.
Desværre havde de allerede ladet ham gå.
Han var blevet sendt væk. De kunne ikke holde på ham.
Potter talte med betjenten, der var på vagt ved cellerne:
"Gav du fangerne mad til aften?" Han siger: "Ja."
"Fik de kaffekopper?" "Ja."
Så han indsamlede hver eneste kaffekop i cellerne, og tog dem med.
Vi hastede hen til retsmedicineren med bevismaterialet.
De gik straks i gang med at lave tests.
I dag tager det få minutter.
Dengang tog det 72 timer.
Men vi var fortrøstningsfulde: "Vi har et hulkamera. Vi overvåger ham."
FIRE DAGE EFTER KEES ANHOLDELSE
Den 12. februar kommer svaret på prøverne.
Den gode nyhed er, at der er et match.
En af de kopper indeholdt den dna-profil, som matchede prøver fra gerningsstedet.
Den dårlige nyhed er, at koppen fra den celle, Arohn Kee sad alene i,
ikke matchede med prøver fra gerningsstedet.
Og vi var totalt forvirrede. Vi kunne ikke regne ud hvorfor.
Vi fandt personen i cellen ved siden af Kees.
Vi afhørte ham.
Vi spurgte ham om fyren i cellen ved siden af ham.
Han sagde: "Den fyr var pisseirriterende.
Han blev ved med at banke på min celle, og til sidst sagde jeg:
"Hvad vil du?" "Lad os bytte kopper."
Og det skete.
Den herre gav os en prøve af sin dna, et mundskrab.
Den dna matchede koppen i Arohn Kees celle.
Så han talte 100 procent sandt.
Alle var ekstatiske:
"Okay, den sidste lille del af mysteriet er nu ikke længere et mysterium."
Med de andre beviser, der forbandt Kee til forbrydelserne,
vurderede vi: "Det er tid til at anholde ham."
Vi kom for sent.
Han var meget klog.
Han kendte til hulkameraet, rev det ud, ødelagde det,
undveg overvågningen og forsvandt.
Vi vidste, han var farlig.
Havde måske en pistol, et våben. Vi vidste det ikke.
Vi havde arbejdet hele natten til næste dag for at lokalisere ham.
Vi fandt ud af, han havde en kæreste i Brooklyn.
Hun hed Angelique.
Hun var 16.
Vi ender med at tage kontakt til Angeliques mor.
Arohn Kee hentede hendes datter, og hun gik frivilligt med ham.
Moderen anede ikke, hvor de skulle hen.
Arohn Kee var 28, 29 år på det tidspunkt, men han så meget yngre ud.
Man kunne se for sig, at han kunne gøre en forælder rolig.
Han har et flot smil. Han er høflig. Han tager din datter med på date.
De havde ikke haft nogen som helst grund
til at tro, at sådan noget ville ske.
DUSØR: 11.000 $
Men han var seriemorder og voldtægtsforbryder.
Den 16-årige pige, Arohn Kee var sammen med, var lige hans type.
Og vi var meget bekymrede for, at hun ville blive hans næste offer.
EFTERLYST ANGELIQUE STALLINGS
Der var en enorm intensitet omkring at fange Arohn Kee.
Og nu var det overalt i nyhedsmedierne.
Dna-tests forbinder ham
til mordet på 17-årige Rasheda Washington og to voldtægter.
Han er mistænkt for to andre mord
og frygtes at have kidnappet 16-årige Angelique Stallings fra Brooklyn.
Vi fandt ud af, at Kee havde mange kærester.
Den næste dag så moren til en af Kees kærester,
som boede i samme bygning som Kee,
nyhedsudsendelserne og tog affære og tog kontakt for at hjælpe os.
Hun fortalte os, at han så hende som en slags moderfigur.
Faktisk kaldte han hende "mor".
Hun var i kontakt med Kee. Han ringede til hende.
Jeg tog hjem til hende. Hun gav mig nummeret på nummerviseren.
Så jeg fik straks teknikerne til at spore opkaldet,
og det kom fra en mønttelefon,
der stod foran et sted kaldet Miami Sun Hotel i centrum af Miami.
Vi sidder på det første fly til Miami næste morgen.
19. FEBRUAR 1999 SYV DAGE EFTER DNA-MATCH
Vi havde allerede alarmeret politiet i Miami om lokationen.
Vi tager hen til Miami Sun Hotel og overvåger bygningen i håb om,
at han kommer ud.
Under fem minutter senere kommer han valsende ned ad gaden.
Og gudskelov var Angelique med.
Vi stormer ind i hotellobbyen, men han er allerede gået ovenpå.
Jeg går op ad trappen.
Politiassistenten fra Miami siger: "Hvor skal du hen?"
Jeg siger: "Vi henter ham." Han siger: "Nej.
Vi tilkalder indsatsstyrken."
I løbet af få minutter var der snigskytter på taget af to tilstødende bygninger,
og en helikopter fløj over stedet.
Og op dukker en indsatsstyrke fra Miami med store rifler.
Over radioen kan jeg høre dem sige:
"Okay, intet på første sal. Okay, intet på anden sal."
Få minutter senere kommer kommissæren ned ad trappen,
og han har Arohn i håndjern.
Godaften.
Et snusket hotel i Miami er vejs ende for en flygtet mord- og voldtægtsmistænkt.
Politiet forbinder ham med mindst et mord og to voldtægter…
Og jeg ser på Arohn Kee.
Han begynder at græde.
Og han siger: "Undskyld, mand."
FLYGTET MAND PÅGREBET
Jeg ville gerne være den, der fysisk skulle anholde ham.
Især fordi han havde narret mig
i september 1997 i sagen om mordet på den forbrændte pige på taget.
Men ikke alle kan være den, der foretager anholdelsen.
Men man er stadig en del af et hold.
MISTÆNKT FOR VOLDTÆGTSDRAB FANGET
Det var vi. Og jeg var meget lettet.
Vi var glade for, at han var varetægtsfængslet.
Endnu gladere for, at hans kæreste var i live.
Inden for en halv time var John og jeg ved at reservere flybilletter
for at tage ned til Rob Mooney i Miami.
Nu er det tid til at afhøre Arohn.
Vi er to, der går ind i lokalet.
Vi begynder at tale til ham, og han reagerer slet ikke.
Vil ikke sige en lyd, uanset hvad jeg siger til ham.
Han er bare stille.
Jeg pressede ham om Rasheda og den anden sag, Scott var på,
og på voldtægtssagerne, og han sagde:
"Jeg ved ikke, hvad I taler om. Det var ikke mig."
Jeg sagde: "Hør her, vi har din dna."
"Sådan fik vi fat i den. Her var den."
"Det er ikke et gæt. Det er ikke et tilfælde."
Han bad om en advokat og lagde hovedet på bordet.
Der sluttede det.
Han sagde ikke ét ord mere den aften.
MIAMI POLITI
Det er sent. Kl. 23 eller midnat.
Angelique Stallings, den kæreste, han tog med til Miami,
er på stationen med os.
Min partner kommer til mig og siger: "Hør.
Angelique vil gerne derind og sige farvel til ham."
"Hun er en 16-årig pige. Han er en morderisk voldtægtsmand.
Jeg synes ikke, det er en god idé.
Jeg siger nej."
Men John og Rich var en del af samtalen,
og de sagde: "Nej, lad hende gå derind."
Så Angelique gik ind i rummet med ham.
I det han så hende, sagde hun til ham:
"Skat, hvad har du gjort?"
Og han fortæller alt.
Han tilstår alle forbrydelser over for hende.
Han sagde til sin kæreste, at han var ked af det.
At han havde drifter,
han ikke kunne styre, og som fik ham til at gøre ting.
Hun var forståeligt nok forvirret over det og dybt traumatiseret
over det, der var sket med Kee.
Men hun var en klog pige.
Meget rolig for et barn på hendes alder,
der havde befundet sig i en situation,
som kun de færreste heldigvis har befundet sig i.
Gudskelov fortalte han hende alt.
Alle var meget opstemte.
Betydningen af det, han sagde, var ret tydelig.
Det var en af de få gange, hvor han fortalte sandheden.
Vi vidste, at Angelique Stallings ville være ekstremt vigtig i retssagen.
Sagen begyndte på en måde forfra, da han blev anholdt,
fordi nu skulle han udleveres til New York.
Vi skulle forberede os på en retssag.
Og det er en stor sag.
Mens vi gik videre med sagen og forberedte retssagen,
fortalte pigen, hvis mor havde hjulpet os med at finde Kee i Miami,
at han havde nævnt en voldtægt af en pige i 1998
og af en anden ung kvinde tilbage i 1994.
I et boligbyggeri i samme område som de andre.
ALDER: 13 ÅR ALDER: 15 ÅR
De matchede dna, der blev fundet i de sager, med Arohns.
DNA-MATCH
Mens Arohn Kees dna matchede Rasheda Washington-mordet
og de fire voldtægtssager,
var der ingen fysiske beviser, der forbandt ham til Paolas sag.
Vi fik en ordre om
at tvinge Kee til at give os hårprøver.
Kee blev bragt ind til mig på retsmedicinsk afdeling.
Jeg forklarede ham, hvad jeg ville gøre.
Og han kiggede op på mig
sådan her, som prinsesse Diana.
Og han sagde: "Det er okay, frue. Gør, hvad du skal gøre."
Arohn Kee var en forholdsvis flot fyr.
Arohn Kee var charmerende.
Arohn Kee var intelligent.
De var hans våben til at forføre unge piger
og dræbe unge piger.
Han var en meget farlig mand.
MAJ 1999 TRE MÅNEDER EFTER ANHOLDELSEN AF KEE
Vi lavede en dna-analyse af Kees hår
holdt op mod de hår, der blev fundet på Paolas lig.
Og de matchede.
Nu har vi en tiltale for tre mord og fire voldtægter.
Mooney og jeg ville sende ham tilbage til Rikers Island.
Jeg havde ikke set ham, siden jeg afhørte ham i 1997.
Han genkendte mig straks, var meget venlig.
Jeg havde fornøjelsen af at lægge ham i håndjern.
Vi satte ham i bilen. Kørte med ham.
Rob Mooney kørte.
Og jeg sagde: "Du, Ace,
om 20 år er jeg for længst pensioneret.
Du aftjener livstid i Attica.
Og jeg kommer og besøger dig en dag,
og så fortæller du, hvad der skete."
Og så begyndte han at grine.
Han sagde: "De dømmer mig ikke, Wagner.
Vi kommer til at ses. Jeg giver middag."
DNA SPORER TIDLIGERE STRAFFET I DRAB OG VOLDTÆGTER
Da Kee blev anholdt i Miami, var der gået ti år,
hvor Olga havde tænkt på, hvad der var hændt hendes datter.
Hvert år satte jeg plakater op, hvor der stod:
"Hvis nogen har oplysninger, så vær søde at sige noget."
Da jeg fik det at vide, takkede jeg Gud
for at lade mig vide, hvem der havde gjort det.
Arohn Kee er et monster.
Det var et svar på en bøn.
Hvis de ikke havde stoppet ham, havde der været en til,
og ingen anden datters liv skal tages.
Forberedelsen op til en retssag er en meget svær tid for anklagerne.
I dette tilfælde snakker vi millioner af dokumenter.
Vi snakker 140 vidner.
Det er en kolossal opgave.
Rich sad en hel dag uden at spise noget som helst.
Jeg tabte 20 kilo.
Hvordan kan man ikke gøre alt, man er i stand til,
for at give de familier, hvad de har fortjent?
1998 - ALDER: 13 - VOLDTÆGTSOFFER #3 1994 - ALDER: 15 - VOLDTÆGTSOFFER #4
1997 - ALDER: 19 OFFER PÅ TAGET - MORD
1991 - ALDER: 13 PAOLA ILLERA - MORD
1998 - ALDER: 15 VOLDTÆGTSOFFER #1
Vi indkaldte næsten 140 vidner.
De fire overlevende ofre
var indbegrebet af mod.
De var stadig teenagere.
VOLDTAGET SOM 13-ÅRIG HOLDT KNIVEN MOD HENDES HALS
Det var ikke en nem oplevelse for nogen af dem.
BAD HENDE KLÆDE SIG AF
De klarede det alle utroligt godt.
Og det var vigtigt for juryen at se
de menneskelige omkostninger ved det, han havde gjort.
Første gang jeg så Arohn Kee ved retssagen,
havde jeg lyst til at springe på ham. Gøre det af med ham.
Jeg sad altid på den samme plads, og han sad derovre.
Jeg havde hele tiden et godt udsyn til ham.
Når der var pause, og de førte ham væk,
stoppede han op i døren
og vendte sig om og så på mig.
Og det var, som om han sagde:
"Du kan ikke bevise, at jeg dræbte din datter."
Kee trodsede sine advokaters råd og besluttede at vidne.
Han sad i vidneskranken i tre dage.
Kernen i Kees vidneudsagn var en fantastisk sci-fi-fortælling om,
hvordan han var faldet over et komplot om ulovlig organhøst
ledet af retsmedicineren i New York City.
Og derfor anklagede vi ham for disse mord og voldtægter.
For at skaffe ham af vejen.
Jeg har aldrig set noget lignende.
Han kigger direkte på juryen.
Han sidder der og siger helt roligt:
"Jeg dræbte ikke Paola."
"Jeg dræbte ikke offeret fra 1997."
"Jeg dræbte ikke Rasheda."
"Jeg voldtog ikke de piger."
Man kunne se de redskaber,
han havde brugt så effektivt i alle disse år til at bedrage folk.
Han udstillede dem.
Han giver et godt førstehåndsindtryk.
TILTALT FOR MORD OG VOLDTÆGT NÆGTER SIG SKYLDIG I VIDNESKRANKEN
Juryen voterede i tre dage.
Når voteringen tager tre dage, bliver man bekymret.
Og man kunne høre hævede stemmer,
og man kunne se på fogedernes ansigter,
at der var uenigheder under voteringen.
Og man tænker straks på de 25 ting, man ville ønske, man havde gjort.
Det er en hjælpeløs følelse.
Man lyver ikke for familier til mordofre.
Vi ville være ærlige over for dem, som vi altid havde prøvet at være.
Men vi ville heller ikke skabe unødig bekymring,
selvom jeg tror, vi var ret bekymrede.
16. DECEMBER 2000 TRE DAGE INDE I VOTERINGEN
En foged kom ud, og han lavede dette tegn,
som i retten betyder: "Vi har en dom."
Og jeg husker bare…
"Åh gud, det sker. Det slutter nu."
Justitssekretæren begynder at gennemgå anklagerne.
"Hvad angår første anklagepunkt, mordet på Rasheda Washington."
"Overlagt mord."
"Hvad er jeres dom?"
De kendte ham skyldig i den første.
Jeg var ekstatisk.
Jeg er så glad for, at han ikke længere er på fri fod.
Rasheda påvirkede de venner og mennesker, hun mødte på sin vej.
Jeg kan kun forestille mig, hvordan hun ville have været i dag.
Jeg kunne høre Rashedas familie.
Og jeg kunne høre et…
"Gudskelov."
Det var endelig…
-Det var endelig slut. -Ja.
De fangede ham. Han blev fanget og fundet skyldig.
-Man føler lettelse. "Gudskelov." -Ja.
De gennemgik ofrene et ad gangen.
Den unge pige fra 1997,
hvis lig Arohn Kee skændede, satte ild til.
De sagde skyldig.
Og da de kom til anklagerne om Paola,
sad mit hjerte oppe i halsen.
Og da de kendte ham skyldig i det mord, hørte jeg…
Jeg kunne høre Olga og hendes familie, og jeg var så taknemmelig.
Bare taknemmelig for, at hun havde oplevet det øjeblik.
MAND DØMT FOR VOLDTÆGTER OG DRAB. PRØVELSE OVRE FOR SYV OFRES FAMILIER.
Den dag de afsagde dommen, havde jeg taget et foto af Paola med.
Jeg sagde til ham:
"Arohn Kee, se på mig. Jeg er Paolas mor."
Jeg sagde: "Hvorfor voldte du mig den smerte? Hvorfor gjorde du det?"
Han viste ingen tegn
på sorg eller anger. Det kunne ikke ses på ham.
SEX-DJÆVEL FRA HARLEM RÅDNER OP I FÆNGSEL PÅ LIVSTID
Arohn Kee blev idømt 409 års fængsel til livstid.
Syv piger på ni år.
Tre piger døde.
Jeg tror, der var flere.
Jeg har en frygtelig fornemmelse af,
at hvis jeg ikke havde overset noget,
var de andre ikke blevet voldtaget, og Rasheda var ikke blevet dræbt.
Hvad overså jeg?
Kunne jeg have været mere opmærksom på noget? Jeg ved det ikke.
Det går mig stadig på efter alle disse år.
SERIEMORDER FÅR LIVSTID
Alvoren og omfanget af hans forbrydelser
gjorde alle helt målløse.
Hver sag æder en lille bid af ens sjæl.
Og i dette tilfælde taler vi om syv sager. Så det er en større bid.
Fire måneder efter domsafsigelsen i Kee-sagen
bliver jeg ringet op af en kriminalbetjent fra taskforcen,
som fortæller mig, at han er på et gerningssted.
Et tredobbelt mord.
Tre personer er skuddræbte.
To personer vil sandsynligvis dø.
Så det kunne være et femdobbelt mord.
Massakren skete over Carnegie Deli.
…over Carnegie Deli.
Og han spørger mig:
"Vil du have sagen?"
Jeg havde arbejdet meget over på Kee-sagen.
Meget stress.
Og jeg tænkte på, at jeg lige var blevet forlovet
og havde en vision om at være ægtemand
og forhåbentlig far en skønne dag.
Måske træne et Little League-hold.
Jeg tænkte på, hvordan mit liv ville se ud, hvis jeg sagde ja.
Og jeg sagde nej.
Rich Plansky har et stort hjerte,
og han går enormt meget op i sit arbejde.
Nogle af os har gjort det mange gange i meget mindre skala.
Vi har udviklet hård hud, så at sige.
Det nåede Richie ikke.
Han kom i spil, længe før han var klar.
Intellektuelt kunne han klare alt, men det tærer følelsesmæssigt.
Og jeg tror, det tog hårdt på ham.
Jeg vidste, at jeg ikke længere havde den glød,
der skulle til for at udføre jobbet på det niveau, jeg gerne ville.
Det var maj måned.
I slutningen af juni var jeg væk.
Jeg bor ved stranden i North Carolina, og folk siger: "Savner du ikke New York?"
Og jeg går ud på stranden eller verandaen, kigger på havet og tænker:
"Nej, jeg savner det ikke. Jeg savner slet ikke noget af det."
Jeg har nok arbejdet på 1.500 mordsager.
Jeg har nok overværet 700 obduktioner.
Alle de ting…
De skader én på en måde.
Det forsvinder ikke.
Det kommer man sig aldrig over.
Man må lukke af. Det er for voldsomt. Det ved Brian.
Vi er følsomme over for ting. Der sker ting omkring os.
Nogle af os er meget mere følsomme.
Det påvirker os bare lidt mere.
Det sætter sig i én, og man ignorerer det. Og det forbliver der som en splint.
Det, der gør en professionel, er,
når man kan passe sit arbejde, tage hjem og ikke tage det med hjem.
Men man tager det med hjem. Måske ubevidst.
Hjælpemekanisme, som Barbara sagde. Den mørke humor, vi havde.
Vi kunne adskille de to ting.
Vi knyttede os følelsesmæssigt til ofre og familier,
fordi vi vidste, der var et tomrum, men vi lavede stadig disse ting sammen.
-Man skal have afløb. -Sådan håndterer man det.
-Tal med folk. Lyt til folk. -Ja.
Vær venlig.
Dem, jeg arbejdede med,
var alle gode, omsorgsfulde mennesker med retfærdighedssans,
som viede deres liv og hjerter til at udføre denne slags arbejde.
Det var et stort privilegium.
Uanset hvor barsk eller selvsikker man er,
føler man en smule frygt: "Nå, det her er superligaen."
Ja.
Politiarbejde, særligt kriminalbetjentes, er ikke bare et job.
Jeg var så led ved dig. Og jeg elsker ham, han er min lillebror.
Det er en opgave, man vælger at acceptere. Man er næsten som kaldet til den.
Der er ét fællestræk.
Ingen i gruppen var ligeglade.
Jeg ser mig selv som en del af den klub, det broderskab.
Med stolthed.
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil b, det broderskab.