MANHATTANIN SAARELLA ON KAKSI RIKOSPOLIISIRYHMÄÄ,
JOTKA TUTKIVAT MURHIA, MANHATTAN NORTH JA MANHATTAN SOUTH.
NE TUTKIVAT JULMIMPIA JA VAIKEIMPIA MURHATAPAUKSIA.
NÄMÄ OVAT HEIDÄN TARINANSA.
Itä-Harlemissa tapahtui 90-luvulla -
sarja murhia ja raiskauksia.
Uhrit olivat viattomia nuoria tyttöjä, jotka kuristettiin ja puukotettiin.
Sarjamurhaajista puhutaan usein.
Hän oli yksi heistä.
Perustimme työryhmän,
jossa oli joitakin parhaista tuntemistani rikospoliiseista.
Itä-Harlemissa oli paha ihminen, joka piti napata.
En ole ikinä halunnut mitään enempää -
kuin saada heille oikeutta.
Jokainen tapaus vie palan sielusta.
Tähän työhön ei pysty, jos ei välitä.
Haluamme selvittää totuuden.
Rikospoliisit tekevät niin.
Olen aina halunnut kurkata verhon taakse. Mitä tapahtui oikeasti?
Perheen on saatava tietää, kuka murhasi heidän sukulaisensa.
Se on työtäni.
New Yorkin NYPD…
Se on paras.
HENKIRIKOKSIA: NEW YORK
Vartuin Itä-Harlemissa.
Minut määrättiin sinne partiopoliisiksi vuonna 1983.
Itä-Harlemissa oli iso latinalaisamerikkalainen yhteisö.
Olin ainoa latinonainen piirissäni.
Olin ison osan urastani Itä-Harlemissa.
Tunnelma oli mieletön.
Musiikki soi vuorokauden ympäri.
Olin aluksi univormussa ja kuusi vuotta siviilivaatteissa -
ennen rikospoliisiksi pääsyäni.
Nautin siellä työskentelystä.
Kun olin aloittelijana univormussa, olin partiopoliisina Itä-Harlemissa.
Se oli eloisa paikka. Ihmiset tekivät siellä aina jotain.
Enimmäkseen hyvää.
Kesäkuun 2. puhelimeni soi noin kello 6.30.
Oli tapahtunut murha.
Se oli vuokratalossa Itä-Harlemissa.
Päästyäni rikospaikalle uhri oli porraskäytävässä.
Hän vaikutti 19 - 20-vuotiaalta ja oli vaaleaihoinen musta nainen.
Siellä tapahtui paljon.
Univormuiset poliisit vartioivat paikkaa.
Rikospaikkayksikkö keräsi fyysisiä todisteita.
Emme löytäneet merkkejä iskuista, puukotuksesta tai ampumisesta.
Oletimme, että hänet kuristettiin.
Hänellä ei ollut henkilökorttia,
koulukorttia, ajokorttia tai vastaavaa.
Rikospoliisit tutkivat rakennuksen.
Otimme Polaroid-kuvia hänen kasvoistaan,
jotta voimme näyttää niitä rakennuksen asukkaille.
"Tunnetteko tätä nuorta naista?"
Saimme yhteyden joka asunnon asukkaaseen.
Rakennus on 20-kerroksinen, ja jokaisessa on 10 asuntoa.
Emme onnistuneet.
Hän ei asunut siellä eikä tapaillut sen asukasta.
POLIISILAITOS 23. PIIRI
Kun tarkistimme, oliko piirissä ilmoituksia kadonneista -
viimeisten 36 tunnin ajalta,
löysimme yhden, joka sopi uhrin kuvaukseen.
Rasheda Washingtonin perhe oli ilmoittanut hänen kadonneen edellisiltana.
Rikospoliisiryhmä kävi perheen luona Polaroid-kuvan kanssa.
Se ei ole helppoa.
Ei koskaan.
Miten niin voi käydä?
Hänet vietiin meiltä.
On vaikeaa toimia, kun ei edes muista.
Kuljimme kuin unessa.
Minä huusin ja itkin lakkaamatta.
"He tappoivat lapseni."
Rasheda oli kaksossiskoni.
Kaksosilla on erityinen side -
heti syntymästä asti.
Synnyimme yhdessä, ja luulin, että kuolisimme yhdessä.
Perhe kertoi meille tyttärensä koko taustan.
Rasheda ja hänen veljensä syntyivät ja kasvoivat New Yorkissa.
Kun Rasheda valmistui high schoolista,
hänet hyväksyttiin Fashion Institute of Technologyyn,
joka on yksi parhaista muotikouluista.
Valmistuimme kesäkuun 15. 1997.
Hän oli innoissaan.
Hän oli tyypillinen 18-vuotias, joka kävi collegea ja oli töissä.
Hänellä oli suunnitelma,
jota hän seurasi.
18-vuotiaana ei -
usko menettävänsä jotakuta lähteistä niin traagisesti.
Hän oli eloisa ja upea ihminen.
Yhtäkkiä hän oli poissa.
Kuulimme, että hän oli hyvä oppilas,
tytär ja sisko. Perhe oli läheinen.
Se oli murha.
Ruumiinavaus vahvisti hänen kuolleen tukehtumalla.
Rintaa sekä kaulaa puristettiin.
Ruumiinavauksesta selvisi raiskaus.
Uhrista löytyi biologisia nesteitä ja DNA:ta.
DNA-profiilia verrattiin tietokantoihin,
mutta näyte ei sopinut kansalliseen tietokantaan -
eikä yhteenkään epäiltyyn.
Kun olin seksuaalirikosryhmässä,
näin tapauksia, joissa raiskaus ei ollut tyydytystä varten.
Silloin on kyse naisvihasta tai jonkin muun ryhmän vihasta.
Seksuaalisessa väkivallassa ja kuristamisessa on kyse vallasta.
Se kertoo paljon tappajasta.
Hän on heikko ja saa itsensä tuntemaan olonsa vahvaksi.
Vuonna 1998 olin juuri tutkinut Central Parkin murhaa.
Aloimme jo varhain tehdä yhteistyötä -
poliisin ja apulaissyyttäjien kesken,
koska tiesimme tarvitsevamme toisiamme.
Syyttäjä on mukana kaikessa.
Virasto kuulee tapauksen kaikki yksityiskohdat kauhuineen.
Minut määrättiin Rasheda Washingtonin tapaukseen.
Kaikki halusivat ratkaista sen nopeasti.
RASHEDAN KOTI
Rasheda Washington asui 1st Avenuella perheensä kanssa -
vuokratalossa nimeltä 1199 Plaza.
Hänet löydettiin kahdeksan korttelin päässä kotoaan.
Yritimme luoda aikajanan asioiden selvittämiseksi.
Rasheda nähtiin hengissä viimeisen kerran noin kello 21.30.
Hän oli töissä Express-vaatekaupassa. -34th Streetillä.
34th Streetillä. -Niin.
Hän tuli yleensä kotiin kello 22. -Niin tuli.
Hän oli päässyt töistä, hyvästellyt työkaverinsa -
ja lähtenyt kohti metroa, kuten hän teki joka ilta.
Hän nousi yleensä metrosta East 110th Streetin ja Lexington Avenuen kulmassa.
Hän käveli Lexingtonilta 1st Streetille rakennukseensa.
Hän asui 1st Avenuella 109th Streetin kohdalla.
Löysimme vartijan, joka oli ollut silloin töissä.
Hän oli nähnyt tytön aina paitsi sinä iltana.
Hänen ruumiinsa löydettiin aamuviiden- kuuden välillä seuraavana päivänä -
kahdeksan korttelin päässä kotoa.
Miten hän päätyi 15. kerroksen portaikkoon 1345 5th Avenuelle?
RASHEDAN LÖYTÖPAIKKA
Kukaan ei tiennyt sitä.
Hän oli melkoinen kotitonttu.
Hän kävi koulussa ja töissä eikä ollut ikinä yötä poissa kotoa.
Emme ymmärtäneet,
miten hän päätyi löytöpaikkaansa.
Muistan, kun minulta kysyttiin,
oliko ketään,
joka olisi kiinnittänyt huomiota naapurustossamme.
Ketään ei tullut mieleeni.
Rashedalla oli poikaystävä.
Kun Rasheda ei palannut illalla kotiin,
mietin, oliko hän päättänyt viettää yön ulkona tai tehdä jotain epätavallista.
Poliisit kysyivät minulta, tiesinkö poikaystävästä.
Sanoin tunteneeni hänet ja olleeni hänen kanssaan.
En uskonut yhtään, että hän olisi tehnyt jotain sellaista -
tai satuttanut Rashedaa.
Kysyin hänen nimeään ja osoitettaan.
Jututimme häntä.
Keskustelussa ei paljastunut mitään,
mikä olisi saanut meidät uskomaan hänen tehneen sen.
Hän oli aika järkyttynyt.
Jututimme kaikkia hänen tuttujaan.
Kysyimme hämäristä tuttavista, koulukavereista tai työkavereista,
jotka olisivat voineet vetää hänet mukaan johonkin vaaralliseen.
Mutta hänen nuorilla ystävillään oli päämääriä,
joita he jahtasivat hänen laillaan.
Se oli kiva kuulla mutta se oli myös turhauttavaa,
koska emme saaneet johtolankoja.
Kaikki naapuruston yritykset -
laittoivat lehtisiä ikkunoihinsa vihjeiden saamiseksi.
Emme tienneet, oliko hänet kidnapattu -
vai oliko hän mennyt suosiolla.
Etsimme omituisuuksia.
Etsimme avuksemme jotain, mikä olisi näyttänyt oudolta.
Emme löytäneet mitään.
Olimme jumissa mudassa. Meillä ei ollut johtolankoja.
Kuukausia Rasheda Washingtonin murhan jälkeen -
15-vuotias tyttö oli menossa kotiin -
Paladinon taloihin.
Hän meni hissiin ja painoi nappia.
Mies tuli hänen taakseen. Hän uhkasi tyttöä veitsellä,
pakotti hänet portaikkoon ja raiskasi hänet.
Hän varasti korut ja jätti tytön.
Poliisi vastasi.
Portaikosta löytyi kaksi asiaa.
FUBU:n huppari ja lippalakki.
15-vuotias tyttö kertoi heti,
että miehellä oli ne yllään.
"Hänellä oli tuo huppari ja lippalakki."
FUBU:n huppari, lippalakki ja SERI-pakkaus -
lähetettiin oikeuslääkärin virastoon analysoitavaksi.
TAMMIKUUN 6. 1999 4 KUUKAUTTA PALADINON RAISKAUKSESTA
Tammikuun 6. päivänä 1999 -
saimme oikeuslääkärin virastosta viestin,
joka muutti kaiken.
Hupparissa ja lippalakissa ei ollut fyysisiä todisteita,
mutta Rasheda Washingtonin ruumiissa olleesta siemennesteestä saatu DNA -
täsmäsi Paladinon raiskauksen uhrilta saatuun siemennesteeseen.
Sama henkilö oli vastuussa molemmista.
RASHEDA WASHINGTONIN MURHA PALADINON TALOJEN RAISKAUKSEN UHRI NO. 1
Se oli kannustavaa,
koska tapaukset liittyivät toisiinsa,
mutta oli turhauttavaa, ettemme tienneet, kuka tekijä oli.
Kaksi viikkoa myöhemmin oikeuslääkärin virastosta soitettiin,
että toinen nuori nainen oli raiskattu samalla alueella.
Tyttö oli 13-vuotias.
Hän oli kauhuissaan.
Häntä uhattiin veitsellä, ja silmät sidottiin omalla vaatteella.
Hänet raiskattiin ja ryöstettiin pimeässä rappukäytävässä.
Häneltä otettiin SERI-näyte, jonka tulokset -
sopivat Paladinon raiskaukseen ja Rashedan murhaan.
Uhrit olivat samankokoisia ja samaa ikäluokkaa.
He olivat pieniä ja nuoria latinalaisamerikkalaisia tai mustia.
Tapaukset olivat myös lähellä toisiaan.
Syntyi kaava.
Kyse oli sarjaraiskaajasta ja -murhaajasta, joka oli vapaana.
Tutkimus sai paljon vauhtia.
Se kiihtyi.
15-vuotias tyttö raiskattiin Paladinon taloissa.
Se päätyi työryhmän nimeksi.
Paladinon työryhmä oli sekalainen.
Jotkut olivat piirisyyttäjän virastosta, kuten John Irwin ja minä.
Mukana oli melkoisia hahmoja, jotka olivat mahtavia rikospoliiseja.
Scott Wagner -
on yksi intohimoisimmista tuntemistani tutkijoista.
Rob Mooney on hyvin empaattinen.
Hän on loistava uhrien kanssa.
Tapasin Bob Mooneyn baarissa. Hengasin Phebe's-baarissa Boweryssä.
Hän jututti jotakuta toista vieressään espanjaksi.
Hetken kuluttua tarkkaavainen Irma tajusi,
että vaikutin kuuntelevani heitä.
Huomasin sen. Katsoin häntä ja sanoin:
"Rauhoitu, kultaseni.
On vaarallista puhua, jos ei tunne toista."
Hän sanoi: "Mitä pirua?"
Kysyin, osasiko hän espanjaa.
Bob Mooneyn ei uskoisi osaavan espanjaa,
koska hän on 190-senttinen valkoinen mies.
Hän oli töissä dominikaanisessa naapurustossa.
Takapenkillä oli kaksi rikollista.
He puhuivat keskenään aseen ja huumeiden piilotuspaikasta.
Bob Mooney ymmärsi joka sanan.
Olin rikospoliisina piirissäni, mutta kun työryhmä perustettiin,
meidät otettiin pois säännöllisistä tehtävistämme -
työskentelemään vain näiden tapausten parissa.
Eloonjääneet raiskauksen uhrit tapasivat NYPD:n piirtäjän,
joka teki heidän kuvauksistaan tunnistuskuvan,
josta tehtiin lehtisiä.
ETSINTÄKUULUTETTU MURHASTA/RAISKAUKSESTA
Niitä laitettiin kauppojen ikkunoihin ja puhelinpylväisiin.
Peitimme niillä koko Itä-Harlemin.
Lehtisissä oli vihjenumero.
On valitettavaa, ettei media lähtenyt mukaan.
He tulivat mukaan vasta soitettuamme,
kun yritimme tiedottaa asiasta siltä varalta,
että joku jossain olisi nähnyt kuvamme lehdessä.
Minusta tuntuu, että jos uhrit -
eivät olisi olleet nuoria mustia ja latinotyttöjä, media olisi kiinnostunut.
Se on järkyttävää.
Emme välitä siitä, onko uhri musta vai ruskea -
tai onko tekijä musta, ruskea vai valkoinen.
Itä-Harlemissa oli paha ihminen, joka piti napata.
Tein parhaani varmistaakseni, että hän saisi maksaa siitä.
8 kuukautta Rasheda Washingtonin murhan jälkeen vihjenumeroon tuli soitto.
Se oli naiselta,
joka jätti nimettömän vihjeen siitä, että kaduilla puhuttiin -
Acen olleen vastuussa murhista ja raiskauksista -
naapurustossa.
Lempinimi Ace kuulosti tutulta.
Scott muisti ratkaisemattoman tapauksen,
painui asemalle, nappasi kansion,
palasi murharyhmään ja sanoi, että kyse oli ehkä hänestä.
Sain syyskuun 10. päivänä 1997 murhatapauksen.
Noin 19-vuotias latinotyttö löydettiin 218 East 104th Streetin katolta.
1997 MURHAN UHRI
Yli 90 % hänen ruumiistaan oli palanut.
Kuulustelin Arohn Malik Keetä.
Monet kutsuivat häntä lempinimellä Ace.
Hänen numeronsa oli tytön puhelutiedoissa.
Halusin kuulustella häntä.
Hän sanoi olleensa uhrin ystävä tyttöystävänsä kanssa.
Heidän piti mennä syömään.
Hän sanoi, ettei tyttö tullut paikalle.
Hän soitti tytölle, mutta tämä ei tullut. Hän vastasi joka kysymykseeni.
Hänen kehonkielessään ei ollut mitään ulkoisia merkkejä,
joita olimme nähneet päivittäisissä kuulusteluissa vuosien aikana.
Ei yhtään valehtelun merkkiä.
En huomannut mitään.
Mutta kun kuulustelu loppui, kysyin häneltä,
haittaisiko, jos ottaisin Polaroid-kuvan.
Hän sanoi, ettei se haitannut.
Tutkin vanhoja papereitani, ja kuvassa -
hänellä oli harmaa FUBU:n huppari.
Se oli samanlainen kuin raiskauspaikalle jätetty.
Tunnistuskuva näytti samalta kuin Polaroid-kuvani.
Tunnistuskuva -
muistutti hämmästyttävästi Arohn Keetä.
Se ei riittänyt tunnistukseen eikä motiiviksi,
mutta se antoi meille suuntaa.
Arohn Kee oli ainoa epäiltymme.
Arohn Keen rikosrekisteristä -
löytyi ryöstöjä sekä murtoja.
Yksi 23. piirin rikospoliiseista -
näki etunimen kirjoitustavan.
A-R-O-H-N oli epätavallinen nimi.
Hän mietti muita tapauksia -
ja haki Paola Illeran tapauksen.
Hän sanoi sen kuuluvan kuvioon.
Hän näytti sen meille.
TAMMIKUUN 24. 1991 8 VUOTTA ENNEN RASHEDA WASHINGTONIN MURHAA
Tammikuu 1991.
Pieni 13-vuotias tyttö, Paola Illera,
käveli myöhään iltapäivällä koulusta kotiin.
Hänen perheensä asui 420 East 111th Streetin 30. kerroksessa.
Hän painoi summeria päästäkseen sisään.
Parin minuutin jälkeen hänen huomattiin kadonneen.
Hän katosi aulan ja 30. kerroksen välissä.
Äiti soitti minulle noin kello 16.30 ja sanoi, ettei Paola ollut tullut.
Se oli lankoni mielestä outoa, joten hän soitti poliisille.
PAOLAN ÄITI
Saavuttuani paikalla oli hämmennystä. Etsin häntä kaikkialta.
Paolan äidin etsiessä kiihkeästi ja ihmetellessä, missä lapsi oli,
koiraa East Riverin kävelysillan lähellä kävelyttänyt mies -
löysi pienen tytön ruumiin. Häntä oli puukotettu,
ja hänet oli kuristettu, pahoinpidelty ja raiskattu.
Pieni tyttö oli Paola Illera,
joka löytyi vain 10 korttelin päästä kotoaan.
PAOLAN LÖYTÖPAIKKA
Toivoin yhä hänen elävän.
Sitten lankoni sanoi: "Olga, Paola on kuollut."
Huusin ja sanoin, että se oli valetta.
"Miksi valehtelet minulle? Miksi teet näin?"
Sitten veljeni tuli ja sanoi, että se oli totta.
"Hän on kuollut."
Heti Paolan ruumiin löytymisen jälkeen -
rikospoliisit tutkivat koko 420 East 111th Streetin rakennuksen.
Paola asui siellä. He koputtivat joka ovelle.
He koputtivat myös asunnon 1910 ovelle -
ja haastattelivat miestä nimeltä Arohn Warford.
Kun he näyttivät Paolan kuvan,
hän sanoi nähneensä tytön ja olleensa hississä hänen kanssaan.
Hän jäi omaan kerrokseensa,
ja tyttö jatkoi ylemmäs. Se oli hänen lausuntonsa.
Hänen rikosrekisterissään oli ryöstöjä ja murtoja -
muttei väkivaltarikoksia.
Hän oli avoin, ja häntä uskottiin.
Hän oli lähestyttävä ja hurmaava.
He eivät uskoneet, että sellainen tyyppi olisi voinut olla murhaaja.
Tyttö asui samassa talossa kuin Arohn,
mutta muusta ei ollut todisteita.
Poliisit yrittivät kerätä todisteita.
He löysivät hiuksia sukkahousuista farkkujen alta.
Tuntemattomat hiukset lähetettiin rikostekniseen laboratorioon.
Silloin -
pystyttiin selvittämään vain hiustyyppi,
joka oli mustan miehen.
Siinä kaikki.
Rikospoliiseilla ei ollut silloin -
paljoa, mitä tutkia, eikä johtolankoja ollut.
Tapaus oli ratkaisematon.
HALUAMME OIKEUTTA!
Tutkittuamme Paolan tapausta tajusimme,
että viimeinen, joka näki Paola Illeran elossa -
vuoden 1991 tutkimusten aikana oli mies nimeltä Arohn Warford.
Toinen työryhmän rikospoliisi sanoi:
"Scotty, missä asunnossa Arohn Kee asuu?" Kerroin sen hänelle.
Hän sanoi: "Se on sama asunto kuin Arohn Warfordilla."
Vertasimme Arohn Warfordia NYPD:n tietokantaan.
Löysimme yhteyden Keehen.
Cynthia Kee oli Arohn Keen äiti.
Warford oli Arohn Keen isän sukunimi.
KEE, CYNTHIA (ÄITI), WARFORD (ISÄ)
Ne paljastukset… "Hitto, Arohn Warford -
eli Arohn Kee näki viimeisenä Paolan hengissä.
Hitto, Arohn Kee oli viimeinen,
joka puhui vuoden 1997 tapauksen uhrille ennen tämän katoamista."
Pää meni pyörälle.
Tiesimme, että se oli paha, mutta kahdesta murhasta syntyi kaava.
Asia oli pahempi kuin luulimmekaan.
Voin sanoa Manhattanin syyttäjän varmuudella,
että seksirikoksia riitti -
ei vain Itä-Harlemissa vaan koko kaupungissa.
Mutta sarjamurhaajat ovat onneksi harvinaisia.
Silloin meille selvisi, että hän oli yksi heistä.
Verenpaine kohosi, ja kaikki halusivat pidätyksen.
Halusimme napata hänet.
Jouduimme pidättäytymään porsaanreikien takia.
Ne piti sulkea, ennen kuin saisimme hänet rautoihin.
23. PIIRI
Tarvitsimme hänen DNA-näytteensä,
jotta voisimme verrata sitä rikospaikkojen näytteisiin.
Mietimme, miten saisimme sen.
Yksi tapa saada DNA-näyte laillisesti on hylätty omaisuus.
Ajattelimme seurata Keetä ympäriinsä -
ja odottaa hänen sylkäisevän kadulle -
tai ostavan kahvia ja heittävän kupin roskiin.
Halusimme saada jotain, johon hän oli koskenut,
ottaa siitä DNA-näytteen -
ja verrata sitä rikospaikan näytteisiin.
NYPD:n erikoisyksikkö jopa laittoi -
pikku kameran hänen oveensa, jotta näimme hänen tulevan ja menevän.
Emme saa tietää sitä varmasti,
mutta epäilimme, että hän tiesi meidän seuranneen häntä.
Noin viikkoon -
Arohn Kee ei heittänyt mitään jalkakäytävälle,
mutta hän teki helmikuun 8. päivänä uuden rikoksen,
joka oli täysin erilainen kuin muut rikokset, joista tutkimme häntä.
Arohn oli myös varas.
Hän varasti elektroniikkaa ja tietokoneita.
Hän meni isoon elektroniikkaliikkeeseen -
ja osti uuden tietokoneen.
Hän laittoi vanhan koneen uuden koneen laatikkoon -
ja yritti palauttaa sen uutena.
Hän sanoi: "Se oli rikki. Haluan rahani takaisin."
Kukaan ei mennyt halpaan.
He soittivat Midtown Northin piiriin.
Hänet haettiin ja pidätettiin.
Kun toivuimme yllätyksestä,
tajusimme, että saimme tilaisuuden saada Keeltä DNA-näytteen.
ITÄ-HARLEM
Ajoin Joel Potterin kanssa Midtown Northiin, missä hän oli.
Valitettavasti hänet oli jo vapautettu.
Hänelle oli annettu syyte, ja hänet oli lähetetty pois.
Potter jututti selleistä vastannutta poliisia ja sanoi:
"Annoitteko heille ruokaa?" Hän vastasi myöntävästi.
"Saivatko he kahvikupit?" "Jep."
Hän keräsi jokaisen kahvikupin selleistä ja otti ne mukaansa.
Kiirehdimme todisteet oikeuslääkärin virastoon.
He alkoivat heti tehdä niillä kokeita.
Se vie nykyään vain minuutteja.
Silloin se vei 72 tuntia.
Meitä lohdutti se, että hän oli kameravalvonnassa.
HELMIKUUN 12. 1999 4 PÄIVÄÄ KEEN PIDÄTYKSESTÄ
Saimme tulokset 12. helmikuuta.
Saimme osuman.
Yhdessä kupeista oli sama DNA-profiili -
kuin rikospaikan näytteessä.
Huono uutinen oli, että Arohn Keen sellin -
kupista otettu näyte ei täsmännyt rikospaikan näytteen kanssa.
Olimme täysin ymmällämme.
Emme ymmärtäneet syytä.
Etsimme Keen viereisen sellin asukin.
Kuulustelimme häntä.
Kysyimme häneltä viereisen sellin miehestä.
Hän sanoi: "Se tyyppi oli tosi ärsyttävä.
Hän hakkasi sellini seinää, ja sanoin viimein:
'Mitä haluat?' Hän vastasi: 'Vaihda kuppia kanssani.'"
Hän teki sen.
Mies suostui antamaan meille DNA-näytteen suustaan.
Hänen DNA:nsa vastasi Arohn Keen sellin kupista saatua.
Hän puhui totta.
Ilahduimme kaikki,
koska viimeinen mysteeri -
oli paljastunut.
Päätimme muiden todisteiden kera,
jotka yhdistivät Keen niihin rikoksiin, että oli aika pidättää hänet.
Mutta myöhästyimme.
Hän oli tosi fiksu.
Hän tiesi kamerasta, repi sen irti ja tuhosi sen,
pakeni tarkkailijoilta ja katosi.
Tiesimme, että hän oli vaarallinen.
Hän saattoi olla aseistettu. Emme tienneet sitä.
Olimme tehneet töitä koko yön yrittäessämme löytää hänet.
Saimme tietää tyttöystävästä Brooklynissä.
Hänen nimensä oli Angelique.
Hän oli 16-vuotias.
Otimme yhteyttä Angeliquen äitiin.
Arohn Kee oli hakenut hänen tyttärensä, ja tämä oli lähtenyt suosiolla.
Äiti ei tiennyt, minne he olivat menossa.
Arohn Kee oli 28 - 29-vuotias mutta näytti paljon nuoremmalta.
Oli helppoa nähdä, että hän osasi rauhoittaa vanhempia.
Hänellä oli upea hymy. Hän oli kohtelias ja vei tytön treffeille.
Heillä ei olisi ollut syytä -
epäillä, että jotain tapahtuisi.
Hän oli sarjamurhaaja ja raiskaaja.
Se 16-vuotias tyttö Arohn Keen seurassa oli ihan hänen tyyppiään.
Olimme hyvin huolissamme, että hänestä tulisi seuraava uhri.
KADONNUT
Yritimme intensiivisesti napata Arohn Keen.
Tapaus levisi tiedotusvälineisiin.
NYPD:n mukaan DNA-testi -
yhdistää hänet 17-vuotiaan Rasheda Washingtonin murhaan.
Häntä epäillään kahdesta muustakin.
Hänen pelätään kidnapanneen 16-vuotiaan Angelique Stallingsin Brooklynistä.
Kuulimme, että Keellä oli monia tyttöystäviä.
Seuraavana päivänä yhden tyttöystävän äiti,
joka asui samassa talossa Keen kanssa,
näki uutiset, tarttui toimeen -
ja otti yhteyttä auttaakseen meitä.
Hän kertoi, että Kee piti häntä äitihahmona.
Kee sanoi häntä äidiksi.
Hän oli yhteydessä Keehen. Tämä soitteli hänelle.
Kävin naisen luona.
Sain häneltä puhelinnumeron soittajan tunnuksesta.
Pyysin teknikoita välittömästi jäljittämään puhelun.
Se tuli yleisöpuhelimesta,
joka oli Miami Sun Hotelin pihalla Miamin keskustassa.
Lensimme heti aamukoneella Miamiin.
Olimme jo ilmoittaneet Miamin poliisille paikasta.
Menimme Miami Sun Hoteliin -
ja aloimme tarkkailla sen edustaa toivoen Keen tulevan ulos.
Alle viisi minuuttia myöhemmin hän saapui sinne.
Onneksi Angelique oli mukana.
Hyökkäsimme hotellin aulaan, mutta hän oli jo yläkerrassa.
Aloin kiivetä portaita.
Miamin murharyhmän ylikonstaapeli kysyi, minne olin menossa.
Sanoin, että pidätämme hänet, mutta hän kielsi sen.
Hän halusi kutsua SWAT-ryhmän.
Vain minuuteissa -
viereisten talojen katoille ilmestyi tarkka-ampujia -
ja helikopteri lensi paikan ylle.
Miamin SWAT-ryhmä saapui pitkine kivääreineen.
He sanoivat radiopuhelimeen:
"Ei mitään 2. kerroksessa. Ei mitään kolmannessa."
Minuutteja myöhemmin ylikonstaapeli tuli alas portaita -
Arohn mukanaan käsiraudoissa.
Hyvää iltaa. Rähjäinen miamilaishotelli -
oli karanneen murhasta ja raiskauksesta epäillyn tien pää.
Poliisi oli yhdistänyt hänet murhaan ja kahteen raiskaukseen…
Katsoin Arohn Keetä, ja hän alkoi itkeä.
Hän sanoi: "Olen pahoillani."
KARKULAINEN NAPATTIIN
Halusin saada pidättää hänet itse -
varsinkin, koska hän oli huijannut minua -
syyskuussa 97 katolle poltetun tytön tapauksessa.
Mutta kaikki eivät pääse tekemään pidätystä.
Se ei tarkoita, ettei kuulu ryhmään.
Olimme osa sitä, ja olin hyvin helpottunut.
Olimme innoissamme pidätyksestä -
ja vielä iloisempia siitä, että tyttöystävä oli elossa.
Puolen tunnin sisällä John ja minä varasimme lennot -
liittyäksemme Rob Mooneyn seuraan Miamissa.
Oli aika yrittää kuulustella Arohnia.
Menin huoneeseen toisen poliisin kanssa. Aloimme kuulustella,
eikä hän vastannut.
Hän ei päästänyt ääntäkään, vaikka sanoin mitä.
Hän oli vaiti.
Painostin häntä Rashedasta, Scottin tapauksesta -
ja raiskauksista.
Hän sanoi: "En tiedä, mistä puhut. Se en ollut minä."
Sanoin, että meillä oli hänen DNA:taan.
Kerroin, miten saimme sitä ja mistä.
"Emme yritä arvailla. Tämä ei ole sattumaa."
Hän pyysi asianajajaa ja laski päänsä pöydälle.
Se oli siinä. Hän ei sanonut muuta koko iltana.
MIAMIN POLIISI
Kello oli noin 23 - 24.
Tyttöystävä Angelique Stallings, jonka hän vei mukanaan Miamiin,
oli asemalla kanssamme.
Parini sanoi,
että Angelique halusi käydä hyvästelemässä hänet.
Sanoin: "Hän on 16-vuotias, ja mies on murhaaja ja raiskaaja."
Minusta se oli huono ajatus.
"Äänestän ei."
John ja Rich kuulivat keskustelumme -
ja sanoivat, että hän saisi mennä.
Angelique meni hänen luokseen.
Heti miehen nähtyä hänet tyttö sanoi:
"Kultaseni, mitä sinä teit?"
Hän kertoi kaiken.
Hän tunnusti tytölle joka rikoksen.
Hän kertoi tyttöystävälleen olevansa pahoillaan.
Hänellä oli haluja.
Hän ei voinut hallita niitä. Ne saivat hänet tekemään asioita.
Hän ei ymmärtänyt sitä -
ja sai vakavia traumoja siitä,
mitä Keen kanssa oli tapahtunut.
Mutta tyttö oli todella fiksu.
Hän oli hyvin rauhallinen ikäisekseen,
vaikka hän oli joutunut tilanteeseen,
johon onneksi vain harvat joutuvat.
Onneksi mies tunnusti tytölle kaiken.
Kaikki olivat ilahtuneita.
Hänen kertomuksensa oli tärkeä.
Se oli yksi harvoista kerroista, kun hän puhui totta.
Tiesimme, että Angelique Stallings oli erittäin tärkeä oikeudenkäynnissä.
Tapaus alkoi tavallaan alusta,
kun saimme miehen kiinni, koska hänet luovutettiin New Yorkiin.
Meidän piti valmistautua oikeuteen.
Tapaus oli valtava.
Kun valmistelimme tapausta oikeudenkäyntiä varten,
tyttö, jonka äiti oli auttanut meitä -
jäljittämään Keetä matkalla Miamiin,
kertoi hänen maininneen tytön raiskauksesta vuonna 1998 -
ja toisen nuoren naisen raiskauksesta vuonna 1994 -
vuokra-asunnoissa lähellä muita raiskauksia.
Niiden tapausten DNA vastasi Arohnin DNA:ta.
Vaikka Arohn Keen DNA vastasi Rasheda Washingtonin murhan DNA:ta -
sekä neljän raiskauksen DNA:ta,
meillä ei ollut fyysisiä todisteita häntä vastaan Paolan tapauksessa.
Saimme määräyksen -
hiusnäytteiden saamiseksi Keeltä.
Herra Kee tuotiin luokseni oikeuslääkärin virastoon.
Selitin, mitä aioin tehdä.
Hän katsoi minua -
kuin prinsessa Diana.
Hän sanoi: "Se sopii, rouva. Tehkää, mitä täytyy."
Arohn Kee oli aika komea.
Hän oli hurmaava ja älykäs.
Hän käytti niitä aseena vietelläkseen nuoria tyttöjä -
ja tappaakseen heidät.
Hän oli hyvin vaarallinen mies.
TOUKOKUU 1999 3 KUUKAUTTA KEEN PIDÄTYKSESTÄ
Teimme Keen hiuksista DNA-analyysin -
ja vertasimme sitä Paolan ruumiista löytyneisiin hiuksiin.
Ne täsmäsivät täysin.
Saimme syytteet kolmesta murhasta ja neljästä raiskauksesta.
Mooney ja minä aioimme palauttaa hänet Rikers Islandiin.
En ollut nähnyt häntä vuoden 1997 kuulustelun jälkeen.
Hän tunnisti minut heti ja oli tosi ystävällinen.
Minulla oli ilo laittaa hänelle käsiraudat.
Istuin takapenkillä hänen kanssaan.
Rob Mooney ajoi.
Sanoin: "Kuule, Ace.
Olen ollut 20 vuoden päästä jo tovin eläkkeellä.
Sinä istut elinkautista Atticassa.
Tulen joku päivä käymään,
ja kerrot, mitä oikeasti tapahtui."
Hän alkoi nauraa.
Hän sanoi: "Wagner, eivät he tuomitse minua.
Näemme kyllä. Tarjoan sinulle illallisen."
DNA YHDISTI RIKOLLISEN TAPPOIHIN JA RAISKAUKSIIN
Kun Kee pidätettiin Miamissa, oli kulunut 10 vuotta siitä,
kun Olga oli miettinyt, miten hänen tyttärensä oli käynyt.
Levitin joka vuosi julisteita, joissa luki:
"Jos tiedät jotain, sano jotain."
Kun sain tietää siitä, kiitin Jumalaa siitä,
että hän antoi minun tietää tekijän.
Arohn Kee on hirviö.
Se oli vastaus rukouksiin.
Jos häntä ei olisi pysäytetty, joku olisi kuollut taas,
eikä kenenkään muun tytärtä saa tappaa.
Oikeudenkäynnin valmistelu -
on vaikeaa aikaa syyttäjille.
Tässä tapauksessa oli miljoonia dokumentteja.
Todistajia oli yli 140.
Tehtävä oli pelottava.
Rich ei syönyt mitään päivisin.
Laihduin 9 kiloa.
Miten emme tekisi kaikkeamme -
antaaksemme niille perheille ansaitsemaansa?
HUHTIKUU 1998 - IKÄ: 13 MAALISKUU 1994 - IKÄ: 15
SYYSKUU 1997 - IKÄ: 19 UHRI KATOLLA - MURHA
TAMMIKUU 1991 - IKÄ: 13 PAOLA ILLERA - MURHA
SYYSKUU 1998 - IKÄ: 15 PALADINON TALOT - RAISKAUKSEN UHRI NO. 1
KESÄKUU 1998 - IKÄ: 18 RASHEDA WASHINGTON - MURHA
Kutsuimme lähes 140 todistajaa.
Neljä eloonjäänyttä uhria -
olivat uskomattoman rohkeita.
He olivat yhä teini-ikäisiä.
Kokemus ei ollut heille helppo.
He onnistuivat tosi hyvin.
Oli tärkeää, että jury näki -
sen miehen aiheuttamat traumat.
Kun näin Arohn Leen ensi kerran oikeudessa,
halusin käydä hänen kimppuunsa ja tappaa hänet.
Istuin aina samassa paikassa, ja hän oli tuolla.
Istuin aina paikassa, josta näin hänet hyvin.
Kun hänet vietiin pois tauoilla, hän pysähtyi oviaukossa,
kääntyi ja katsoi minua -
kuin olisi sanonut:
"Et pysty todistamaan, että tapoin tyttäresi."
Vastoin asianajajiensa neuvoa Kee päätti todistaa.
Hän todisti kolmena päivänä.
Keen todistus oli uskomaton scifi-tarina siitä,
miten hän oli törmännyt laittomaan elinryöstösuunnitelmaan,
jota johti New Yorkin oikeuslääkärin virasto.
Se yritti lavastaa hänet syylliseksi murhista ja raiskauksista -
raivatakseen hänet pois tieltä.
En ole ikinä nähnyt moista.
Hän katsoi suoraan kohti juryä.
Hän istui ja sanoi rauhallisesti:
"En tappanut Paolaa.
En tappanut uhria vuonna 97.
En tappanut Rashedaa. En raiskannut niitä tyttöjä."
Näimme työkalut,
joita hän oli käyttänyt vuosia ihmisten huijaamiseksi.
Hän näytti ne meille.
Hän antoi hyvän ensivaikutelman.
RAISKAAJA-MURHAAJA KIELSI SYYLLISYYTENSÄ
Jury harkitsi päätöstä kolme päivää.
Kun se vie kolme päivää, alamme huolestua.
Kuulimme heidän huutavan -
ja näimme oikeuden virkailijoiden naamoista,
että keskusteluissa oli välillä erimielisyyksiä.
Silloin ajattelee aina 25:tä asiaa, jotka olisi toivonut tehneensä.
Tunne on hyvin avuton.
Murhan uhrien perheitä ei kuseteta.
Halusimme puhua heille suoraan, kuten yritimme tehdä aina.
Emme halunneet huolestuttaa heitä turhaan,
vaikka olimme itse aika huolissamme.
JOULUKUUN 16. 2000 3. HARKINTAPÄIVÄ
Oikeuden virkamies tuli ja teki tämän merkin.
Se tarkoittaa, että tuomio saatiin.
Muistan ajatelleeni:
"Hitto, se tapahtuu. Tämä on kohta ohi."
Oikeuden virkailija luetteli syytteet.
"Ensimmäinen syyte Rasheda Washingtonin murhasta.
Ensimmäisen asteen murha.
Mitä vastaatte?"
Päätös oli syyllinen.
Olin innoissani.
Olin tosi onnellinen, että hänet vietiin pois kaduilta.
Rasheda teki vaikutuksen -
ystäviinsä ja ihmisiin, jotka hän tapasi.
Voin vain kuvitella, millainen hän olisi ollut nykyään.
Kuulin Rashedan perheen.
Kuulin äänen…
"Luojan kiitos."
Se oli viimein…
Se päättyi viimein. -Niin.
Hänet napattiin ja todettiin syylliseksi.
Tunsimme helpotusta.
"Luojan kiitos." -Niin.
He kävivät uhrit läpi yksi kerrallaan.
Nuori tyttö vuodelta 1997,
jonka ruumiin Arohn Kee häpäisi ja sytytti tuleen…
Syyllinen.
Kun he alkoivat puhua Paolan tapauksen syytteistä,
sydämeni hyppäsi kurkkuuni.
Kun he julistivat hänet syylliseksi siihen ja kuulin…
Kuulin Olgan perheineen ja olin tosi kiitollinen.
Olin kiitollinen siitä, että hän sai kokea sen.
MIES TUOMITTIIN RAISKAUKSISTA JA TAPOISTA PERHEIDEN KOETTELEMUS OHI
Kun tuomiot oli luettu, minulla oli mukanani Paolan kuva.
Sanoin hänelle:
"Arohn Kee, katso minua. Olen Paolan äiti."
Kysyin, miksi hän oli aiheuttanut minulle sen tuskan.
Hän ei osoittanut yhtään -
tuskaa tai katumusta. En nähnyt niitä hänestä.
HARLEMIN SEKSIRIKOLLINEN MÄTÄNEMÄÄN ELINKAUTISEEN
Arohn Kee sai 409 vuodesta elinkautiseen.
Seitsemän tyttöä yhdeksässä vuodessa.
Kolme tyttöä kuoli.
Heitä oli varmaan enemmänkin.
Minulla oli kamala tunne,
että jos en olisi jättänyt jotain huomaamatta,
muita naisia ei olisi raiskattu eikä Rashedaa tapettu.
Mitä jäi huomaamatta?
Olisinko voinut olla tarkempi?
En tiedä. Kysymys vaivaa minua yhä vuosia myöhemmin.
ELINKAUTINEN
Hänen rikostensa pahuus ja laajuus -
todella järkytti kaikkia.
Jokainen tapaus vie palan sielusta.
Tällä kertaa tapauksia oli seitsemän.
Se oli rankempaa.
Noin neljä kuukautta Keen tuomion jälkeen -
sain puhelun yhdeltä työryhmän rikospoliisilta.
Hän kertoi olleensa rikospaikalla.
Kyse oli kolmoismurhasta.
Kolme ihmistä oli ammuttu.
Kaksi todennäköisesti kuolisi. Se oli mahdollinen viitosmurha.
Verilöyly tapahtui Carnegie Delin yläpuolella.
…Carnegie Delin yläpuolella.
Hän kysyi,
halusinko ottaa tapauksen.
Olin tehnyt pitkiä päiviä Keen tapauksessa.
Olin stressaantunut.
Ajattelin sitä, että olin juuri mennyt kihloihin -
ja että minulla oli visio aviomiehenä olosta -
ja isäksi tulemisesta.
Valmentaisin ehkä lasten baseballia.
Sitten ajattelin elämääni, jos suostuisin.
Minä kieltäydyin siitä.
Rich Planskyllä on valtava sydän.
Hän välittää työstään todella paljon.
Jotkut meistä ovat tehneet samaa usein pienemmässä mittakaavassa.
Olemme kovettuneet.
Richie ei saanut tilaisuutta.
Hän joutui mukaan, ennen kuin oli valmis siihen.
Hän selvisi siitä älyllisesti muttei emotionaalisesti.
Se vaati häneltä paljon.
Tiesin, ettei minulla ollut enää intohimoa -
tähän työhön tasolla, jolla halusin tehdä sitä.
Oli toukokuu.
Lopetin ennen kesäkuun loppua.
Asun rannalla Pohjois-Carolinassa, ja minulta kysytään, kaipaanko New Yorkia.
Menen rannalle tai terassille, katson merta ja vastaan,
etten kaipaa sitä yhtään.
Olen tutkinut noin 1 500 murhaa.
Kävin varmaan 700 ruumiinavauksessa.
Joka ikinen niistä -
haavoittaa jollain tavalla.
Niistä ei parane.
Siitä ei toivu koskaan.
BAARI
Se pitää sulkea pois. Se on liikaa. Brian tietää sen.
Olemme herkkiä asioille, ja meille tapahtuu paljon.
Jotkut meistä ovat muita herkempiä.
Se vaikuttaa meihin enemmän. -Se jää sydämeen, eikä sitä ajattele.
Sen peittää, ja se jää sinne kuin sirpale.
Ammattilaiseksi tekee se,
kun voi tehdä työnsä, mennä kotiin eikä tuoda sitä sinne.
Mutta se tulee mukana. Sitä ei ehkä tiedä.
Se on selviytymismekanismi.
Huumorimme on synkkää. Osaamme erottaa ne asiat toisistaan.
Meillä oli emotionaalinen side uhreihin ja perheisiin,
koska tiesimme tyhjyydestä, mutta teemme keskenämme tällaista.
Se pitää päästää ulos. -Se auttaa.
Pitää puhua, kuunnella ja olla ystävällinen.
Työkaverini -
olivat hyviä, huolehtivaisia, reiluja ja oikeudenmukaisia.
He omistivat elämänsä ja sydämensä tälle työlle.
Se oli valtava etuoikeus.
Riippumatta kovuudesta ja itseluottamuksesta -
pelkäämme kaikki. Työ on tärkeää.
Joo.
Varsinkin rikospoliisin työ ei ole vain työtä.
Olin sinulle tosi ilkeä. Rakastan häntä. Hän on kuin pikkuveljeni.
Se on tehtävä, joka hyväksytään.
Se on melkein kutsumus.
Meitä yhdistää yksi asia. Kaikki ryhmän jäsenet välittivät.
Uskon kuuluvani siihen kerhoon.
Olen ylpeä siitä.
Tekstitys: Petri Nauha kerhoon.