DEPARTAMENTUL ȘERIFULUI DIN LOS ANGELES
E CEL MAI MARE ASEMENEA DEPARTAMENT DIN ȚARĂ
ȘI E ÎN SLUJBA CELUI MAI POPULAT DISTRICT.
EI ANCHETEAZĂ CELE MAI BRUTALE ȘI COMPLICATE CRIME.
ACESTEA SUNT POVEȘTILE LOR.
3 FEBRUARIE 2003
M-ați închis ca pe un rahat.
VOCEA LUI PHIL SPECTOR
Cineva vine la mine, își zboară creierii și voi mă frecați la cap.
Apoi veniți voi
și mă arestați, mă bruscați
și mă snopiți în bătaie.
O să plătiți pentru asta, cretinilor! Ce porcărie!
În arestul secției de poliție Alhambra se afla Phil Spector.
Când m-a sunat locotenentul, știam că era un producător muzical foarte bogat.
Eu nu auzisem de el.
Se pare că stilul lui Spector a schimbat felul cum auzim muzica pop.
MEDIC LEGIST
Cazul ăsta urma să fie ceea ce eu numesc „bilă roșie”,
un caz care va atrage multă atenție.
Trebuie să știi asta de la bun început. Toți am știut.
Departamentul Șerifului din Los Angeles e cel mai bun.
În LA se judecă multe cazuri faimoase.
Trebuie să te dedici 110%.
E vorba despre omor, cea mai gravă infracțiune.
Pasiunea și simțul datoriei sunt esențiale.
Sursa dreptății e aflarea adevărului.
OMUCIDERI: LOS ANGELES
Cazurile în care sunt implicate vedete au ceva special,
iar orașul Los Angeles
a fost mereu epicentrul acestor cazuri.
Oamenii echivalează Los Angelesul cu Hollywoodul,
cu actori, regizori și producători.
Dar acest oraș e mult mai mult.
Totuși, Hollywoodul e cumva sufletul orașului.
LA e un loc ciudat
iar șerifii sunt în slujba întregului district,
de la cele mai sărace comunități imaginabile din SUA
la cele mai bogate,
cu vile de o sută de milioane de dolari.
Suntem polițiștii tuturor.
Diversitatea e mare.
Am vrut mereu să lucrez la Omoruri.
În 1999 am avut noroc și am reușit.
Pe atunci, copiii mei aveau șapte, respectiv nouă ani.
Lumea zicea că n-ar trebui să lucrez atât când am copii atât de mici,
fiindcă în această slujbă ai mereu ceva de făcut, dar am găsit un echilibru.
Dacă însemna să revii la serviciu fiindcă aveai treabă la ora 22:00,
asta făceam.
3 FEBRUARIE 2003 ORA 07:00
Eu și partenerul meu, Paul Fornier, încheiasem tura
când am primit un mesaj de la birou
că ni se repartizat un caz petrecut într-o vilă din Alhambra.
Ni s-a spus doar că o femeie a fost găsită moartă
și era implicat un producător muzical.
Am fost puțin surprins că era un fel de palat somptuos
într-un orășel care era doar o suburbie a Los Angelesului.
Alhambra e un orășel pașnic.
Vedeai casele unor familii din clasa de mijloc
și, undeva la mama naibii, se ivea o monstruozitate de casă.
Apropiindu-ne, am văzut o mulțime în spatele bandei galbene de delimitare.
Paul mi-a zis: „E treabă serioasă.”
O femeie a fost împușcată în interiorul casei.
Victima a fost declarată moartă.
Când am ajuns acolo, era balamuc.
Elicopterele și dubițele presei erau peste tot.
3 FEBRUARIE 2003
05:00: ÎMPUȘCĂTURA FATALĂ 07:00: SOSIREA DETECTIVILOR
Ajunși acolo, am vorbit mai întâi cu polițiștii din Alhambra.
Să vă explic cum e treaba.
Departamentul Șerifului acoperă o zonă mare din districtul Los Angeles.
Districtul include orășele care au propriul departament de poliție,
dar nu au resursele Departamentului Șerifului.
Sunt 100 de detectivi la Omoruri în Departamentul Șerifului din LA,
iar ei ne contactează,
iar noi ne asumăm responsabilitatea pentru cazul respectiv.
Polițiștii din Alhambra mi-au spus
că șoferul lui Phil Spector a sunat la serviciul de urgență.
Când au ajuns, l-au văzut pe Phil Spector
la fereastra de la etaj, plimbându-se agitat.
I-au făcut semn să coboare,
dar n-a vrut.
Au intrat în casă și l-au luat la întrebări.
Nu era cooperant.
Pe un scaun zăcea o femeie care era în mod evident moartă.
Phil bolborosea: „E cel mai cumplit lucru pe care l-am văzut.”
Unul dintre agenți a înregistrat totul.
E o aberație totală.
Nu știu care e problema acelei nebune…
Am întâlnit-o la House of Blues.
Nu știu care era problema ei,
dar nu avea niciun drept să vină la castelul meu
și să-și zboare creierii.
Ce dracu' e cu voi?
L-au imobilizat.
Cred că au folosit și un scut balistic ca să-l doboare.
Agenții din Alhambra au efectuat o cercetare preliminară.
Pe baza acesteia, l-au arestat pe dl Phil Spector.
Am destulă experiență ca să știu
că lumea reacționează foarte divers la decese.
Trebuie să ții cont de toate. Trebuie să fii deschis.
Pe baza a ceea ce spunea Spector, suicidul era o posibilitate.
Ușa din spate era deschisă. Când am intrat, am văzut o tânără.
Era întinsă pe un scaun în hol.
Lângă piciorul ei era un pistol de calibru .38.
Se vedea că avea o plagă împușcată în gură.
Nu știam cine e. Nu știam dacă aveau o relație.
Poate avusese loc un scandal.
Era o crimă? O sinucidere? Fusese doar un accident oribil?
Aveam trei direcții în anchetă.
Abordarea inițială e să tratăm toate decesele ca și cum ar fi omoruri.
În districtul LA, trimitem detectivi de la Omoruri când au loc sinucideri
sau morți accidentale, excepția fiind accidentele rutiere.
Încep să mă uit la bunurile din casa dlui Spector
și încep să înțeleg importanța acestui om în industria muzicală.
Faima lui Phil Spector ca producător
a eclipsat uneori artiștii cu care a lucrat.
Erau poze cu el și Tina Turner, Righteous Brothers.
Poze cu Beatles, nominalizările la Grammy
și toate premiile primite de-a lungul anilor.
Ca anchetator-șef,
dacă iese bine, felicitări ție.
Dar, dacă o dai în bară, tu răspunzi.
ȘERIF
L-am trimis pe Mark Lillienfeld,
un detectiv experimentat de la Omoruri,
la locul crimei,
pentru că știam că acesta va fi un aspect esențial
în anchetă.
Lillienfeld și cazurile cu vedete merg mână în mână.
Cazurile cu vedete pot stresa polițiștii. Mie nu-mi pasă cine ești.
Depunem același efort și aceleași resurse orice perimetru infracțional am analiza.
Casa era într-o stare jalnică.
Era prost luminată.
Era foarte murdară.
Erau șoareci, șobolani și gândaci.
Pentru o persoană atât de bogată, era foarte ciudat.
Ai crede că avea un stil de viață extravagant.
Erau de toate în casa aia, la propriu.
Parcă era un colecționar obsesiv multimilionar.
Trebuie să te asiguri că nu-ți scapă ceva.
În același timp,
probabil Spector nu mai intrase în camera aia de șase ani.
Nu mai lucrasem niciodată la un asemenea perimetru infracțional
și, sincer, nu mi-aș mai dori așa ceva.
A fost groaznic,
pentru că era foarte complicat.
Deci, știam că aveam acolo rămășițele decedatei.
Aveam probe fizice de sânge, plaga împușcată era vizibilă.
Fusese împușcată în gură.
Erau dinți și fragmente de dinți împrăștiate lângă rămășițele ei.
Erau pe covor, pe o scară din colțul opus al camerei.
L-am adunat, le-am fotografiat, și le-am păstrat pentru testul ADN.
Trebuie să treci de eventualul dezgust și de aspectul emoțional
și să te gândești ce-ți comunică probele.
Vorbim în numele decedaților,
iar ei ne lasă indicii cu probe fizice.
Știam cu toții că atunci când e vorba de o persoană decedată,
ai o responsabilitate uriașă pe care trebuie s-o iei în serios.
Trebuie să ai cumva o abordare spirituală. Mă uit la un cadavru și nu simt nimic.
E doar un înveliș, spiritul persoanei deja a dispărut.
A fi mereu în preajma decedaților duce la un efect cumulativ.
Slujba asta are un preț.
Apoi, te concentrezi pe soluționarea cazului.
Înainte să eliberăm locul crimei, l-am analizat metodic.
În mod normal, dacă găsești multe probe, lucrezi la locul crimei
poate șapte, opt ore.
În acest caz, am lucrat mai mult de o zi.
Pe podea era un revolver de calibrul .38 produs de compania Colt
și în butoiașul armei era un cartuș folosit.
În plus, am găsit un fluture de la o yală
de la ușa din spate.
Majoritatea caselor au un butuc de yală care e montat în toc
și oferă siguranță în plus.
Pentru a deschide ușa, rotești fluturele
și această piesă ieșise din încuietoare și se afla pe podea.
Era foarte neobișnuit. Ce se întâmplase?
Unii ar spune că arma i-ar fi fost pusă lângă picior.
Problema e că nu poți reconstitui locul unde aterizează o armă.
Arma cade…
și ajunge te miri unde.
Într-un sertar al biroului era un toc de piele
și era clar că în acel toc de piele
încăpea revolverul Colt de calibru .38, din oțel albastru.
Deci, arma provenea din acel toc.
Era ora 17:00, aproape 12 ore mai târziu.
Legistul ne confirmase în final
identitatea victimei.
Era Lana Clarkson.
În acel moment, am putut afla cine e mama ei și unde locuia.
Am mers să vorbim cu Donna.
M-a sunat Fawn, sora Lanei.
Mi-a zis: „Cred că Lana a pățit ceva.”
„Ceva nu e în regulă.” Am întrebat-o ce s-a întâmplat.
Fawn primise un telefon de la cineva, dar nu aflase prea multe.
Credea că ar putea avea legătură cu știrea de la TV
despre o posibilă crimă în Alhambra.
Lana trebuia să mă sune, dar nu mă sunase.
Credeam că poate fusese la vreo petrecere și era reținută pentru anchetă.
Am sunat la biroul șerifului.
În timp ce mergeam la Donna,
a luat legătura prin telefon cu mine și Paul, partenerul meu.
Credeam că mă sunase înapoi. M-a întrebat când ne putem întâlni.
Am fost foarte surprinsă.
Și…
Scuze!
A menționat adresa Lanei.
M-a rugat să ne vedem acolo.
M-am îngrijorat rău.
Nu știam ce se petrece. Nu era un semn bun.
Am parcat mașina în garaj și am încercat să mă adun,
să nu fiu prea tulburată fără să știu de fapt nimic.
Făcând ordine în mașină,
am găsit o pereche de pantofi.
Țineam pantofii în mână și îmi ziceam…
„Nu poate fi vorba de Lana. Uite pantofii ei!” Scuze!
Apoi, deodată, au sosit detectivii.
Au sosit și sora și fratele ei.
Am mers cu toții în liniște și am intrat în casă,
iar detectivul Fornier s-a uitat în jos și a zis că e Lana.
Scuze!
Nu contează dacă copilul tău e adult sau nu.
Nimic nu e mai rău și mai nefiresc
decât să-ți moară copiii înaintea ta.
E cumplit.
Anunțarea decesului unei persoane dragi…
e, categoric, cea mai grea și urâtă parte a muncii de polițist
și sunt destule părți urâte.
Trebuie să afli tot ce e esențial
cât mai repede, fiindcă afectează felul cum colectăm probele.
Eu, partenerul meu și alți opt detectivi încă procesam locul crimei.
Cu cât știi mai multe despre victimă, cu atât înțelegi mai bine cum a murit.
Oamenii primesc o veste cumplită și tu trebuie să-i întrebi:
„Era acasă la Phil Spector. Știți cine e Phil Spector?
Îl cunoștea pe Phil Spector? Știți de ce s-a dus la el?”
Donna a răspuns că nu-l cunoștea.
În industria divertismentului, lumea socializează după serviciu.
Nu mă mir.
Lana socializa cu oameni diferiți. Avea o viață plină.
Lana era actriță.
Am de prins autobuzul.
Unde pleci?
Oriunde m-ar duce.
Lana a jucat în multe seriale în anii '80. A jucat în seria Barbarian Queen.
Lana și-a fracturat ambele încheieturi și asta i-a afectat mult cariera.
A căzut.
În cădere, și-a rupt ambele încheieturi.
I-au fost puse tije.
Recuperarea a durat un an întreg.
N-am stat mult la ei.
I-am lăsat să jelească între ei.
Imediat după incident, Phil Spector a fost arestat
și le-a spus polițiștilor din Alhambra că vrea un avocat.
Imediat ce a rostit aceste cuvinte,
a tăcut și a plătit imediat cauțiunea de un milion de dolari.
Procurorul a spus: „N-o să înaintăm dosarul ăsta.
Vom aștepta finalizarea anchetei.”
În timpul comunicării inițiale, polițiștii din Alhambra
ne-au spus că aveau un martor, șoferul,
cel care a sunat inițial la urgență, Adriano De Souza.
Trebuie să vorbim cu șoferul.
- Det. Paul Fornier. - Det. Richard Tomlin.
Iar dv. sunteți…
Adriano De Souza.
Când am vorbit cu Adriano De Souza,
a spus că a mai lucrase pentru Phil cam de 15 ori.
Adriano a spus că Phil Spector a ieșit la ora 19:00, ca de obicei.
Apoi a luat cina și a băut ceva în West Hollywood.
În jurul orei 01:20, i-a spus să-l ducă la House of Blues.
HOUSE OF BLUES
Apoi, House of Blues se închide.
Puțin după ora 02:00, Lana îl conduce la mașină pe Phil Spector, care era beat.
Ne-a spus: „Era beat.”
L-a ajutat să se așeze pe bancheta din spate a mașinii.
A urcat și ea și au plecat la Phil Spector acasă.
Adriano a spus că a parcat în spatele casei.
A pus niște muzică și a ațipit.
Pe la ora 05:00, Adriano a spus că a auzit un pocnet puternic.
S-a speriat și a ieșit din mașină.
Deodată, ușa din spate s-a deschis.
Era Phil Spector, purtând o jachetă albă.
I-am văzut fața.
Când l-am văzut, avea o armă în față.
A văzut că avea sânge pe mână.
M-am apropiat așa și i-am văzut picioarele.
- Doamna de pe scaun… - Așa…
…avea fața acoperită de sânge.
Spector i-a spus lui Adriano…
Mi-a zis: „Cred că am ucis pe cineva.”
Adriano a simțit că viața lui e în pericol și a luat-o la fugă.
I-a lăsat un mesaj vocal managerului lui Phil.
Michelle!
Michelle, trebuie să vii acasă la dl Phillip.
Cred că a ucis o femeie.
Acum o să sun la poliție.
După ce a spus că Phil a ucis pe cineva,
a închis telefonul, a sunat la urgență
și i-a spus dispecerului același lucru.
În districtul Los Angeles, autopsia poate întârzia și zece zile.
Ar trebui să-i tratăm pe toți la fel, dar nu se întâmplă mereu așa.
Cazul a ajuns până la șerif, care a vrut să știe ce se întâmplă.
Autopsia a fost efectuată a doua zi, ceea ce era fără precedent.
Principala concluzie a autopsiei
a fost că avea o plagă împușcată în gură.
Dat fiind unde erau rana și glonțul,
Lana a murit pe loc.
Glonțul avea o traiectorie descendentă.
Dacă te sinucizi,
îndrepți arma în jos?
O ții mai degrabă perpendicular sau poate îndreptată în sus.
Legistul determină felul cum s-a produs decesul. Și are doar cinci variante.
Omor, suicid, accident, cauză naturală sau necunoscută.
Doar legistul stabilește asta. Nici judecătorul, nici juriul.
Potrivit legii, medicul legist stabilește acest lucru.
Dr. Pena a tras concluziile după un examen foarte minuțios.
Decizia se bazează pe experiență, raționamente de bun-simț și știință.
În acest caz, dr. Pena a amânat expunerea descoperirilor
și a așteptat sosirea tuturor rapoartelor
înainte să ia decizia finală.
Înclinam mai mult spre ipoteza
că a fost omor sau accident.
Totuși, trebuie să stabilim dacă a fost sinucidere.
Era deprimată? Avea dificultăți financiare?
Proprietarul ne-a spus că era o chiriașă model.
Asta a eliminat ipoteza că avea dificultăți financiare.
Am vorbit cu toți cei cu care avea relații,
fie personale, fie de afaceri.
Toată lumea are momente dificile.
Dar ea își găsea motivația și își revenea întotdeauna,
și, dacă avea nevoie de ceva, putea să mă sune.
Nimeni nu a spus că Lana ar fi vrut să se sinucidă sau a vorbit despre asta.
Era o persoană optimistă care n-avea deloc de gând să se sinucidă.
Într-o lume perfectă, Lana s-ar fi întors la actorie,
dar, fiindcă a lipsit un an de pe platouri
și nu era o vedetă pentru toți directorii de casting,
trebuia să-și câștige existența
și a prins o ofertă de job la House of Blues.
BARUL RAINBOW
CLUBUL WHISKEY A GO GO BLD SUNSET
CLUBUL THE COMEDY STORE HOUSE OF BLUES
Lana lucra ca animatoare la House of Blues.
Era încântată să lucreze.
Era încântată că s-a vindecat și că era sănătoasă.
A fost un privilegiu să ajungă animatoare la Foundation Room, salonul VIP-urilor.
Foundation Room de la House of Blues era un loc foarte prestigios,
unde veneau vedetele.
Ca invitată a ei, l-am întâlnit pe George Clooney într-o seară.
Dacă erai faimos și veneai la Hollywood, mergeai și la Foundation Room.
Eu și Paul am mers la House of Blues. Am vorbit cu managerul, șeful pazei
și cu chelnerița care l-a servit pe Spector.
Când a venit Spector,
Lana lucra ca animatoare în acea seară.
A zis: „Știi cine sunt? Sunt Phil Spector.”
Ea i-a spus: „Doamnă Spector, nu puteți intra.”
A crezut că e femeie.
Spector s-a supărat.
Șeful pazei a venit la ea și i-a spus: „Poartă-te cât se poate de frumos cu el!”
Apoi, Lana l-a condus la o masă specială,
cerându-și scuze peste scuze.
În primele ore ale dimineții, clubul s-a închis
și au plecat împreună. Am întrebat dacă existau înregistrări.
Ne-am uitat la filmare.
Se părea că Lana îl ajută pe Spector să urce în mașină.
Potrivit lui Adriano, Spector era beat.
O tot invita înăuntru: „Vino, trebuie să vezi castelul meu!”
Ea a acceptat.
Și așa a început povestea.
E ciudat să vezi înregistrarea și să știi că tânăra avea să moară în două ore.
Una dintre ipotezele noastre era
că ea era o femeie frumoasă, bărbații sunt porci…
E vorba de Hollywood, unde există „canapea de casting”.
Cum a reacționat când cineva i-a spus ceva nepotrivit
sau a făcut un gest inadecvat?
Lana știa cum să respingă cu delicatețe avansurile nedorite.
Oamenii se grăbesc să facă presupuneri
despre o femeie care se duce la un bărbat în toiul nopții.
Dar o știam pe Lana
și știam exact de ce s-a dus la el acasă.
Nu s-a dus fiindcă era interesată de el ca bărbat.
Nu era fi nimic intimidant
să bea ceva cu Phil Spector.
El avea 1,70 m, ea avea 1,82 m. Știa să-și poarte de grijă.
Înțeleg perfect de ce Lana ar fi curioasă
față de cineva ca Phil Spector. Așa e la Hollywood.
A-ți face relații e extrem de important.
Sunt singurul care i-a cunoscut pe Phil Spector și Lana Clarkson.
Ce distincție neobișnuită și dubioasă!
În 1966 l-am cunoscut pe Phil Spector
și l-am văzut la lucru.
Când aveam 15 ani, studioul Gold Star era cel mai tare.
Mă furișam și stăteam pe canapea.
Un inginer m-a invitat în studio
și am participat la sesiunile lui Phil Spector.
A inventat „Zidul sunetului”,
unde cântau simultan patru chitariști
și trei pianiști. Era ceva în premieră.
Doi bateriști, era o nebunie.
Nu mai văzusem pe nimeni ca el,
cum era la sesiuni, felul cum se purta.
Era un fel de mic dictator,
dar știa și ce vrea, și cum să obțină ce vrea.
Lana îmi era o prietenă apropiată,
dar nu apucasem să discutăm despre Phil Spector.
L-am văzut ultima oară în 1978, cred.
Am cunoscut-o pe Lana în 1984, înainte să mă mut la New York.
Lana nu știa reputația lui Phil.
Spector era un personaj foarte periculos,
instabil și foarte imprevizibil.
Dacă eram acolo când s-a închis House of Blues,
povestea nu s-ar fi întâmplat.
N-aș fi lăsat-o să plece de acolo cu Phil, dar…
Toți eram foarte conștienți
că acest caz va atrage foarte multă atenție
și că vom avea nevoie de cât mai multe informații.
Laboratorul a venit cu rezultatele probelor ADN obținute
în timpul cercetărilor de la locul crimei.
În dormitorul matrimonial am găsit jacheta albă purtată de dl Spector
la House of Blues.
Pe mânecă erau pete de sânge.
De asemenea, în toaleta pentru oaspeți era un șervet de bumbac.
Am aflat ceva.
Când oamenii au arme, le înfășoară în șervete.
Șervetul acela avea sânge pe el și era umed.
Am aflat că în acea toaletă și pe acel șervet era sângele Lanei
și că sângele ei era și pe jacheta lui Phil Spector.
Când proiectilul a lovit-o și a țâșnit sânge,
sângele a ajuns pe arma, pe mâna și pe jacheta dlui Spector.
În timpul examinării șervetului și armei,
dr. Lynne Herold a tras concluzia
că șervetul a fost folosit pentru a șterge arma.
De aceea șervetul era ud,
iar sângele a ajuns de pe armă pe șervet.
Probele privind petele de sânge sunt dovezi indirecte ale crimei.
Cum s-a declanșat arma și unde era, mai precis?
Ce efect a avut explozia?
A fost dificil, fiindcă aveam de-a face
cu pete de sânge pe un covor roșu închis.
Aceste descoperiri au infirmat ipoteza suicidului.
Credeam că a fost crimă?
E întrucâtva posibil să fi fost un accident? Da.
Dar problema era că el nu spunea asta.
Nu știu care era problema ei.
Și-a zburat creierii în casa mea.
Concluzia legistului a fost că era vorba de un omor.
Medicii legiști au stabilit că Lana Clarkson a fost ucisă,
dar procuratura a refuzat să-l pună sub acuzare pentru omor.
Biroul legistului din LA a declarat
nu doar că a fost o crimă, ci că a comis-o Phil Spector.
Când va da declarații procurorul?
Spector e un nume mare,
iar procuratura a pierdut atâtea procese importante.
Când a apărut cazul Spector,
știam cine e Phil Spector.
Piesa „You've Lost That Loving Feeling”.
Nepoata mea adoră muzica din Top Gun.
Era o… nu vreau să spun paranoia,
dar procuratura o încasase rău în cazul OJ Simpson.
Voiam mai mult timp pentru a-l pune sub acuzare pe Spector.
Dar presa ne pistona și a trebuit să înaintăm dosarul.
Ce s-a întâmplat în cazul OJ Simpson? Nu am fost pregătiți.
Vrem să ne asigurăm că se face dreptate și că va fi pedepsit.
Ne gândeam
cum să consolidăm probatoriul ca să dovedim că a fost un omor
„Ce ne-ar putea împiedica să obținem condamnarea?”
Toți voiau o parte din atenția presei.
E trist, dar asta e natura presei noastre.
Vor relata despre cazuri care prezintă mult interes.
Lui Phil Spector îi plăcea să vorbească. Dădea mereu interviuri.
Într-un interviu, a susținut că Clarkson „a sărutat arma”.
A venit cu tot felul de minciuni și a fost destul de ostil față de Lana,
calomniind-o tot timpul.
Echipa de PR a lui Phil Spector a vrut s-o facă pe Lana să pară o fufă.
Era denigrată fiindcă nu era vedetă, dar ea era mândră de ceea ce era.
Se mândrea cu rolul ei de regină a barbarilor.
Familia a cerut ca niciunul dintre noi,
cercul apropiaților ei, să nu vorbească cu nimeni.
Lumea ne răstălmăcea declarațiile,
care ajungeau apoi în presă.
Cel mai bine e să nu vorbești deloc.
Așa că stăteam în fundal,
indignându-ne în tăcere de informațiile care erau aruncate în presă cu nemiluita
de Phil Spector și echipa lui.
A fost groaznic.
Arăta ce fel de om era el.
Te făcea să te gândești imediat că încearcă să ascundă că a comis un omor.
Fără îndoială, acesta a fost cel mai mediatizat caz.
Prietenii și rudele mele vorbeau doar despre el și fiecare avea teoria lui.
Dar trebuie să păstrezi echilibrul și unul dintre lucrurile pe care le fac
e să vorbesc foarte rar despre meseria mea.
Nu mă simt special. Asta am ales să fac și îmi place meseria mea.
În cazul ăsta, am fost discret.
„Da, lucrez la cazul ăsta. Da, va fi la televizor.”
Pe atunci, copiii mei aveau 13 și 11 ani.
Copiii mei știau ce se întâmplă, dar cred că s-au luat după mine
și niciodată n-au… E ciudat, fiindcă nu păruseră impresionați de mine.
Am citit o descriere a lui Spector
în ziarul de azi-dimineață ca fiind 90% farmec și 10% belea.
Da.
Ai avut experiență cu acest 10%?
Eu nu, dar am auzit multe povești.
Ca să dovedim crima, trebuia să aflăm mai multe despre viața lui Phil Spector.
Fusese cel puțin o dată arestat având o armă la el.
Avea arme. Avea arme la el.
Unii ne-au povestit că avea un istoric bogat și sordid
de amenințări cu arma.
Au apărut nenumărate povești cu el fluturând o armă
în timpul înregistrării unei piese a trupei Ramones.
John Lennon l-a enervat și a tras cu arma în tavan.
Era ceva de verificat.
Phil Spector amenința cu arma ca să arate cine e șeful.
Dacă ai putere reală, nu ai nevoie de armă.
Era fricos.
Ținea arme fiindcă îi plăcea să intimideze oamenii,
de la John Lennon la Leonard Cohen.
Se pregăteau să încheie o sesiune de înregistrări..
Spector i-a spus lui Leonard Cohen să înregistreze partea vocală.
Leonard i-a răspuns că e obosit.
„Aș putea s-o fac mâine.”
Apoi, Phil a scos arma.
A îndreptat-o spre Leonard și a spus: „Ba o să cânți acum.”
Asta nu l-a descurajat pe Leonard Cohen. E prima zi de înregistrări.
Leonard mi-a povestit asta.
Rămăsese interesat
de posibilitățile pe care le avea dacă lucra cu Phil,
dar Leonard știa că arma era acolo tot timpul.
Era foarte influent,
așa că oamenii ezitau,
mai ales muzicienii.
Avea destulă putere cât să le afecteze cariera.
În timpul ăsta, am vorbit cu mulți oameni care n-au vrut să declare oficial,
dar au vorbit despre tendința lui de a ține oameni la el acasă cu forța.
Și bărbați, și femei.
Te distrai cu Phil
și, când voiai să pleci, îți spunea: „Așteaptă aici!”
Te punea mereu să aștepți în hol.
Efectiv, dispărea uneori ore întregi
până când era de acord să pleci.
Cum îi ținea să nu plece?
Mai știți butucul de yală găsit pe podea?
Scotea butucul și nu mai puteai ieși.
Pentru el, era încă o ocazie să-i controleze pe alții.
Asta îl diferenția.
Era obsedat să dețină controlul.
Practic, dra Clarkson era la închisoare.
Nu era liberă să plece când voia, fiindcă nu putea deschide ușa,
fiindcă dl Spector luase acea piesă, fluturele de la yală.
Am auzit zvonuri, dar instanța nu ține cont de zvonuri.
Ne trebuiau probe solide.
Rich Tomlin și echipa lui au urmărit toate pistele
și au transformat zvonurile în fapte.
Am găsit mulți martori.
DECLARAȚIILE MARTORILOR
Fie că era cu ele la prima întâlnire
sau le cunoștea de ani buni,
toate aceste femei aveau în comun faptul că au fost ținute ostatice,
au fost private de libertate de către dl Spector.
Aceste femei au spus că era fermecător,
atent la nevoile lor, foarte atrăgător,
conversația era excelentă, apoi ceva se schimba.
Phil Spector avea obiceiul să aducă femei acasă și să le ceară favoruri sexuale,
iar când nu ele se conformau sau nu-l satisfăceau, scotea arma.
Exista un modus operandi, un lucru pe care obișnuia să-l facă,
și acest lucru e important.
Dacă n-am fi găsit pe nimeni care să spună că s-a mai întâmplat,
apărarea ar fi avut un argument convingător.
„Clientul meu n-ar fi făcut așa ceva!”
Erau dispuse să depună mărturie că se temeau că vor fi ucise,
că el urma să le ucidă.
E o probă esențială
și contribuie mult la demonstrarea intenției.
Sigur nu a fost o sinucidere, dar nu a fost nici accident.
Avea tendințe agresive și rezultatul era cumva inevitabil.
Dacă te bazezi pe discuțiile cu oamenii care trecuseră prin asta,
cred că nu voia ca ea să plece.
A lăsat-o în hol o oră sau mai mult.
Ea a ațipit și, dintr-un motiv pe care nu-l vom afla,
el a luat arma și a decis să i-o bage în gură,
ea a intrat în panică și el a ucis-o.
Dându-și seama ce a făcut, Phil Spector a avut suficient timp
să aranjeze perimetrul infracțional.
Eram în contact permanent cu procuratura.
A fost un efort de echipă.
În noiembrie 2003,
decizia a fost luată și Phil Spector a fost acuzat de crimă.
20 NOIEMBRIE 2003
LA NOUĂ LUNI DUPĂ MOARTEA LUI LANEI CLARKSON
La primele înfățișări a fost însoțit de celebrul avocat Robert Shapiro.
Acum e la a treia echipăâ de avocați celebri.
Phil Spector nu voia să stea nicio zi la închisoare.
De fiecare dată când apărea un nou avocat, cerea o amânare,
iar judecătorul trebuia să le dea timp ca să se pună la curent.
Phil Spector a ieșit pe cauțiune, adică e în libertate.
Se căsătorise.
Cât timp poate amâna procesul, e liber.
Dle Spector!
25 APRILIE 2007 LA PATRU ANI DE LA MOARTEA LANEI CLARKSON
Era o atmosferă de circ.
Phil Spector purta diferite peruci la proces.
Avea niște bodyguarzi uriași.
Uneori, conduita apărării a fost de-a dreptul incalificabilă.
Unul dintre avocați
e un ticălos imoral, avocatul mafiei din New York.
M-a abordat pe hol și m-a urmărit până în toaletă.
„Abia aștept să te chem la bară. Te fac praf.”
Pe bune? Sunt mărunțel.
Crezi că n-am mai mâncat bătaie? Ești orb?
Uită-te la mine! Mi-am clădit o carieră luând-o pe cocoașă.
Nu sunt cel mai bun martor,
dar pot spune adevărul, ceea ce e ușor de făcut.
Poate păream intimidabil, dacă ăsta e cuvântul corect,
dar vreau să cred că nu sunt.
Miza în acest proces era dreptatea pentru Lana Clarkson și familia ei.
Procesul a avut însă și altă miză.
Procuratura din LA nu mai câștigase un caz important de 40 de ani,
deși existaseră probe semnificative
că vedetele comiseseră infracțiuni.
În primul meu an la procuratură
a fost procesul lui OJ Simpson.
Eram un tânăr procuror.
În urma acelui proces au fost învățate extrem de multe lecții.
Jurații privesc altfel vedetele.
Se identifică cu ele, cumva.
Există o anumită simpatie care se acumulează
și jurații sunt foarte presați.
Ei știu că vor fi criticați de prieteni
dacă dau un verdict nefavorabil.
N-am vrut să-l judecăm pe producătorul, ci pe omul Phil Spector.
Faptul că era un mare producător muzical
care a produs muzică incontestabil fantastică, fenomenală
și a schimbat cursul muzicii și al rock-and-rollului…
nu a contat.
Contau doar cele întâmplate în vila lui în acea zi.
Strategia mea a fost să-l demasc pe adevăratul Phil Spector.
Și punct.
Au fost aproape 20 de incidente pe care voiam să le folosim.
Judecătorul ne-a permis să folosim cinci.
Mi-a pus arma la tâmplă.
A luat revolverul și m-a pocnit în cap.
„Dacă încerci să pleci, te omor!”
„Dacă pleci, te omor!”
L-a apucat din senin.
Purta o jachetă ecosez.
Îmi amintesc că arăta ca Elmer Fudd.
Arma era mai mare decât el.
Am urcat pe scări spre dormitorul lui. Nu trebuia să facă asta.
Ar fi putut fi romantic,
dar m-a amenințat cu arma. Voia să mă violeze.
Ai mare grijă ce spui acum!
Nu merită să mori pentru așa ceva.
MESAJ DE LA SPECTOR CĂTRE VICTIMĂ
La revedere, Dorothy!
Era greu să auzi așa ceva.
Femeile au fost sincere
și le mulțumesc că au putut face asta, fiindcă nu le-a fost ușor
să-și spună poveștile sfâșietoare în fața camerelor și a atâtor oameni.
Presa a scris: „Vrem cât mai multe detalii.”
Cazul OJ Simpson fusese dezastruos și știam asta.
Lumea a început să se poarte altfel. Devenise un circ mediatic.
În loc de probe, dădeai reprezentații.
Așadar, am încercat
să-i facem să înțeleagă, cel puțin pe martorii acuzării,
că erau acolo doar ca să spună adevărul.
Orice altceva era un bruiaj pe care trebuiau să-l ignore.
Am emoții când vorbesc în public,
nu-mi place să depun mărturie.
Dl Spector avea resurse nelimitate,
așa că avea avocați foarte costisitori, foarte pricepuți și foarte agresivi.
Eram în dezavantaj.
Sunt câteva reguli simple când depui mărturie.
Ascultă întrebarea, răspunde la întrebare, taci naibii!
Deci, ajung în boxă și sunt foarte emoționat.
Mark Lillienfeld, dragul de el, era în boxa martorilor.
În timpul examinării directe,
i s-a cerut să descrie ceva despre Lana
și el a spus „lăbuța ei” în loc de „mâna ei.”
Mi-am dat seama imediat că în loc de „mână” am spus „lăbuță”.
Eram și emoționat, dar sunt și zăpăcit.
Mă uit în public și văd că mama mă privea.
Se vedea din privirea că nu-i venea să creadă ce auzise.
„Ai spus că mâna fiicei mele decedate e o lăbuță.”
Înțepenisem de jenă.
Da. Nu a fost momentul lui de glorie.
S-a corectat repede.
Mark s-a simțit oribil.
E prima dată când pot spune sincer că a durat ceva până l-am calmat.
Se simțea oribil.
E doar un iubitor de câini, a avut câini toată viața.
Am fost poreclit după un câine. Îi visez și noaptea.
Sunt obsedat de câini.
Mama Lanei Clarkson, singura care conta pentru mine…
M-am scuzat.
Îmi amintesc când a venit la mine și ce drăguț a fost.
Sunt recunoscătoare.
I-am spus doar că e o onoare
să particip la elucidarea uciderii
unei persoane care avea un caracter atât de frumos.
A fost o plăcere să aflu despre viața ei
și felul cum a influențat viețile altora.
Procesul a durat mult, câteva luni.
Erau mulți martori.
Apărarea a adus mulți experți din toată țara.
Au cheltuit sute de mii de dolari.
Au fost experți de renume mondial
care erau dovada vie că, pentru bani, spui și că ești Donald Duck
și că cerul e maro.
VINCENT DI MAIO LEGIST
Dacă te rezumi la probele obiective, științifice,
a fost suicid.
Nu desfășuram doar o acțiune penală.
Apăram adevărul.
Singura apărare pe care o puteau prezenta
referitor la faptul că arma s-a declanșat era să spună că ea a făcut-o.
Știam că apărarea urma s-o atace pa Lana. Era musai.
Trebuiau să înfățișeze o persoană profund deprimată
căreia nu-i trebuia mult ca să se sinucidă
și care n-avea pentru ce trăi.
Au prezentat un videoclip.
Nu voi fi nici sclava, nici târfa nimănui.
Soția lui Phil Spector stătea în spatele echipei de avocați
și a început să chicotească și să râdă de Lana.
Polițiștii pot fi tare inventivi.
Pur și simplu râdea de Lana.
Apărarea a făcut asta intenționat ca să-și bată joc de ea
și să sugereze că era o persoană inferioară,
o actriță slabă și ratată care nu mai avea pentru ce trăi.
Știam că Donna și familia ei au fost foarte răniți.
Când buna ta prietenă e ucisă
și, în plus, e defăimată
și auzi cum se întâmplă asta în instanță,
unde se spun aiureli despre ea,
e dureros, fiindcă știi că nu e adevărat.
Eram foarte frustrat, fiindcă simțeam că nu puteam s-o protejez,
nu puteam să-i apăr reputația așa cum merita să fie apărată.
A CINCEA SĂPTĂMÂNĂ A PROCESULUI
Avocații apărării lui Phil Spector și-au încheiat pledoariile.
Întâlnești 12 oameni pe care nu-i știi, care nu se știu între ei…
Mereu e greu să-i faci pe oameni să cadă de acord.
Nu mă gândesc niciodată că un verdict e floare la ureche,
dar știam că avem un probatoriu bun.
Știam că avem planul potrivit pentru proces.
Știam că martorii, toate femeile care au depus mărturie,
Adriano De Souza,
toată lumea își făcuse treaba foarte bine,
așa că m-am gândit că va merge destul de ușor.
Jurații au toate instrumentele necesare.
Asta era în prima zi.
A doua zi, am început să nu mai fiu așa de încrezător,
la fel și în a treia zi.
Credeam că va dura câteva zile,
doar fiindcă trebuiau să verifice toate probele.
În schimb…
Trece ziua a cincea, a șaptea, a opta, a noua.
Eram cu nervii la pământ.
„Cu ce am greșit? De ce durează atât?”
Când juratul-șef a făcut sondajul inițial,
a fost descurajator.
Dezacordurile erau mari.
Patru îl credeau vinovat, cinci, nevinovat, patru erau indeciși.
În timpul deliberărilor parcă avea loc al doilea proces.
Unii dintre noi au trebuit să reia unele argumente
pentru jurații care fie nu înțeleseseră, fie crezuseră dezinformările
din depozițiile experților aduși de apărare.
Dacă repeți o minciună
în moduri diferite și deseori, aproape că devine realitate.
A fost cea mai lungă și mai chinuitoare experiență pe care am trăit-o.
Toți trebuia să ne facem treaba pe baza probelor prezentate.
A fost un moment de cotitură pentru toți.
Știam cât de grav e.
Eu am spus sincer de ce a trebuit să-l condamn.
Scandalul escaladase atât de tare, încât toți voiam să fugim.
Am deliberat 14 zile. A durat prea mult.
Am apăsat butonul și asta a fost.
Am aflat că juriul nu poate ajunge la un verdict unanim,
așadar declar procesul nul.
Credeam că va dura foarte puțin.
JURATUL NR. 9
N-a fost așa.
M-am simțit insultat de argumentele cu care a venit apărarea.
Cred că am spus destul.
Când s-a auzit ciocanul judecătorului,
am simțit un gol în stomac
și m-am gândit că am dat greș.
Fiecare își îndeplinise misiunea,
mai puțin eu,
care nu reușisem să obțin condamnarea.
A fost un moment de înfrângere în cariera mea.
M-am dus sus și am început să-mi pregătesc servieta.
Sincer, nu voiam să dau ochii cu presa.
Rămăsese o singură reporteriță cu un microfon și o cameră.
În timp ce mergeam spre mașină, mi-a zis:
„Dle Jackson, cazul se va rejudeca?”
M-am oprit, m-am uitat la ea și i-am spus:
„Da, până când se va face dreptate” și am mers mai departe.
N-aveam de gând să ne oprim din cauza unui juriu divergent.
Așa că ne-am adunat gândurile, am pus la punct dosarul
și, după 18 luni, am încercat din nou.
GATA PENTRU UN NOU PROCES
În primul proces, din 12 jurați, zece l-au găsit vinovat.
În cele din urmă, am ajuns la concluzia că nu greșisem cu nimic.
Hai să alegem un nou juriu căruia să-i prezentăm cazul
cum l-am prezentat și prima oară. Și asta am făcut.
Nu știam la ce să mă aștept.
N-a mai fost un circ,
dar al doilea proces a fost la fel de dureros.
Juriul delibera.
Îmi amintesc că eram la meciul de baseball al fiului meu.
Când a apărut cazul, avea 11 ani.
Acum are 16 ani.
Telefonul sună încontinuu.
„Au ajuns la un verdict.”
Eu stăteam nemișcat.
M-am gândit la asta.
Mereu vor fi alte procese, alte verdicte,
dar eu nu am mereu ocazia să-mi văd fiul jucând baseball.
Am zis: „Lasă, o să văd totul la TV.”
Stăteam între fiul și fiica mea.
Eram cu sufletul la gură.
Noi, jurații, concluzionăm că inculpatul Phil Spector
e vinovat de uciderea din culpă a Lanei Clarkson.
Când au rostit „vinovat”, abia atunci am putut respira.
Nu-mi venea să cred. În sfârșit, aveam un verdict just.
Familia e mulțumită că juriul a respins minciunile
și defăimările apărării legate de Lana atât în acest proces
cât și în precedentul.
Indiferent de faima, averea sau presupusa ta celebritate,
vei fi judecat
și vei răspunde pentru faptele tale.
A fost prima condamnare a unei vedete în 40 de ani.
Evident, a fost extrem de semnificativ pentru toți cei implicați.
A fost plăcut să știu
că poți pune sub acuzare în Los Angeles
o vedetă foarte bogată și foarte influentă
și poți avea satisfacția că adevărul iese la lumină.
Dl Spector a primit 19 ani de închisoare.
Mă bucur că a primat aspectul punitiv al legii și nu reabilitarea.
Stai în celulă și gândește-te la ce ai făcut
tot restul vieții tale, până în ziua în care mori
și ești scos într-un sicriu.
A primit ce a meritat.
La primul proces, deja nu mai lucram.
Sufeream de PTSD.
Slujba mă stresase prea tare, sincer.
Danny s-a pensionat relativ tânăr.
Cred că Mark e cel care a spus o dată
că poți face față unui număr limitat de cadavre.
Numărul diferă, dar, la un moment dat,
simți că ți-a ajuns.
E o slujbă magnifică, minunată
a fost minunată pentru mine și familia mea,
dar e o slujbă foarte debilitantă. Periculoasă din punct de vedere emoțional.
Am prieteni care s-au sinucis,
alți prieteni care au devenit alcoolici,
ceea ce e tot sinucidere, de fapt.
Anual, polițiștii care se sinucid sunt mai mulți decât cei care cad la datorie.
Ceea ce e semnificativ.
Ca să reziști ca Mark, trebuie să fii ca el,
trebuie să știi să te ferești de lovituri.
În 1994, eram un tânăr detectiv la Omoruri.
Lucram la Omoruri de doi ani.
Eu și noul meu partener am preluat
cazul uciderii lui Mickey Thompson și Trudy Thompson.
E un caz important.
Fiind pasionat de mașini, știam că Mickey Thompson e o legendă.
Soția lui, Trudy Thompson, a promovat evenimentul.
Soții Thompson au fost uciși pe loc
pe aleea casei lor din Bradbury.
Întâi au ucis-o pe ea.
Au vrut să-l tortureze pe tata. Și l-au torturat.
Subtitrarea: Brândușa Popa ta. Și l-au torturat.