LOS ANGELES-POLISEN ÄR LANDETS STÖRSTA POLISMYNDIGHET
OCH BISTÅR DET FOLKTÄTASTE COUNTYT I LANDET.
DE UTREDER DE MEST BRUTALA OCH KOMPLICERADE MORDEN.
DET HÄR ÄR DERAS BERÄTTELSER.
4 MARS 1980
Den 4 mars 1980 höll jag på att avsluta ett nattskift som patrullerande polis.
Min kollega och jag skulle gå hem
när vi fick in ett samtal om ett lik på RAT Beach.
Det var en strand som nås via Malaga Cove.
Ett möjligt lik på stranden får en direkt att tänka att det är ett fyllo.
Det är nån som har ramlat.
De kan vara skadade. Jag var inte beredd på det vi hittade.
Det här var ett olöst mordfall. En riktig deckargåta.
Ett mysterium utan några vittnen.
Trettiotre år senare hamnade fallet hos mig.
Man undrar vad den här personen har haft för sig de här 33 åren.
De kan ha kommit undan med andra saker.
Los Angeles-polisen är de bästa av de bästa.
Några av de mest kända fallen prövas i Los Angeles.
Man måste engagera sig till 110 procent.
Det här är mord – det allvarligaste av brott.
Det handlar om passion
och pliktkänsla.
Sanningen skipar rättvisa.
År 2013 gick jag till min gruppchef och sa: "Jag vill lösa lite fall."
Han hade ett fall från 1980 på sitt bord.
Jag blev helt såld bara av att läsa akten.
Ett kvinnligt offer för alltid tankarna till mina döttrar.
Jag läser igenom rapporterna.
Det här är nåt som kommer att ta mig till olika platser.
För jag måste hitta personerna i de ursprungliga rapporterna.
Jag hittar David Byington som var förste man på plats.
Vi pratas vid. Han minns fallet väldigt väl.
Han mindes fallet eftersom
han precis hade börjat jobba på avdelningen det året.
År 1980 jobbar jag som polis för City of Palos Verdes Estates.
Palos Verdes Estates är en liten förort söder om Los Angeles.
Vackert, klippor, stora villor. Det är höginkomsttagare som bor där.
De flesta av husen kostar flera miljoner, till och med på 70-talet.
Mordfall i Palos Verdes Estates var ytterst ovanliga.
Jag var 21 år gammal.
Jag hade bara arbetat ensam i en månad eller två.
När jag kom till platsen insåg jag att det kunde röra sig om ett mord.
Jag blev helt skakig.
En kvinna hittades död på stranden vid Palos Verdes Estates i Malaga Cove.
Hon hade blivit utsatt för sexualbrott och fått slag mot huvudet.
En surfare hade hittat hennes väska med hennes legitimation.
Vi fick reda på att hon hette Teresa Broudreaux, från Wilmington.
Det låg bara två mil bort.
Hon var bara 20 år gammal.
Vi försökte hitta livstecken. Jag hade redan försökt med det.
Kroppen var fortfarande varm,
men jag visste inte om jag kände nån puls eller om det var min egen puls.
Det var nog nerver.
Jag såg att den unga kvinnan var helt naken
förutom ett par knähöga strumpor.
Hon hade positionerats så att hennes fötter var vända mot havet.
Det var stora mängder blod som täckte ansiktet.
Håret var tovigt av blodet.
Det var svårt att se ansiktet utan att flytta håret.
Hon hade nåt som verkade vara ett skärsår i pannan,
även blåmärken och skador på buken.
Stranden var en brottsplats.
Tidvattnet kom in väldigt fort,
så vi fick lyfta upp henne och bära iväg henne.
När vi gjorde det här försökte min kollega stötta hennes huvud.
När vi förflyttade oss sa min kollega:
"Åh nej, min hand försvann in i hennes huvud."
Hon hade en stor skada i bakhuvudet.
Det här var ingen olycka.
Ms Broudreaux var mitt första mordoffer.
Det är det värsta brottet – att ta nåns liv.
Man vill inte misslyckas med fallet.
Palos Verdes Estates har en mindre poliskår.
Brottets omfattning tvingade oss att kontakta en poliskår
som kunde hantera en mordutredning,
och Los Angeles-polisen var kända för att vara bäst.
När Los Angeles-polisens mordutredare kom dit noterade jag allt de gjorde.
En åklagares jobb handlar inte bara om att döma folk.
Det handlar också om att se till så att själva utredningsprocessen
görs på rätt sätt.
Man måste använda sig av
övervakningskameror, vittnen eller vetenskapliga bevis.
År 1980 hade man inte i närheten av så mycket såna saker som vi har nu.
Inga av offrets kläder återfanns på brottsplatsen.
Vi hittade en spritflaska och ett par glas.
Ett av dem innehöll fortfarande lite alkohol.
De återfanns nära den dumpade handväskan.
Det gjorde att jag antog att det måste ha varit nån annan där
som drack tillsammans med offret innan mordet.
Vi såg även däckspår.
De var övertygade om att däckspåren kom från den misstänktes bil.
Men däcket var ganska slitet.
Mönsterdjupet var inte tillräckligt djupt, så det gick inte att göra en avgjutning.
LA-polisens mordutredare drog igång direkt och försökte kontakta familjemedlemmar,
närstående till offret…
För att hitta sånt som kunde leda fram till en eventuell misstänkt
så att man hade nåt att gå på.
De fastställde att hon var gift med en man vid namn Ronnie Fematt.
När jag träffade Teresa var hon kanske 18, 19. Jag var 20.
Jag och min kompis hängde ute i östra Wilmington.
En av tjejerna hade med sig Teresa.
När jag såg henne tänkte jag: "Wow."
Hon var väldigt självständig. Väldigt viljestark.
Jag vet inte vad hon såg i mig.
Jag och mina vänner hade börjat syssla med droger.
Men när jag och Terri blev tillsammans gav hon mig ett ultimatum.
Hon sa: "Du måste sluta."
Jag behövde inte ens fundera.
Vi var tillsammans i två och ett halvt år och sen tänkte jag:
"Jag vill gifta mig med henne."
Jag ville ha en familj och stadga mig.
Så jag gifte mig med henne. Hon blev gravid kort därefter.
Det skulle bli en flicka.
Jag var överlycklig.
Teresa mördades på ett fruktansvärt sätt.
Det var en våldsam död.
Skallen hade spräckts. Sannolikt rörde det sig om sexualbrott.
När det sen uppdagades att hon var gravid,
att ytterligare ett liv hade förstörts och avslutats…
Det är fruktansvärt tragiskt.
Ovanpå den här tragedin var hon redan en mamma.
Hon hade en fyraårig dotter, Linda.
Den 4 mars 1980 var en av de värsta dagarna i mitt liv.
Min mormor sa att min mamma hade drunknat vid stranden.
TERESAS DOTTER
Och att hon skulle till himlen med änglarna.
Hon skulle inte komma tillbaka.
Det blev för mycket.
Jag ville inte vara hos min moster.
Jag ville inte vara hos min mormor. Eller hos min pappa.
Jag ville bara ha min mamma.
Jag förstod inte varför hon inte kom tillbaka.
Den enda som älskade och skyddade mig var borta.
Nu fanns det ingen som älskade mig.
När jag träffade Linda för första gången var hon nog två.
Hon pratade fortfarande bebisspråk. Hon sa inte så mycket.
Hon var söt som socker. Det var hon verkligen.
Det störde mig inte det minsta att hon inte var min dotter.
Vi brukade leka "kafé". Hon tog min beställning.
Sen låtsades hon att hon lagade mat.
Hon var en bra tjej.
Jag älskade det.
Jag gjorde menyn tillsammans med Ronnie. Sen tog jag med den till mamma.
Hon sa: "Hur många vill du ha, frun?" Och jag sa: "Två stycken, tack."
Hon gjorde min varma macka i skenet av levande ljus.
Jag vet inte varför det var levande ljus, men ja.
Ronnie gifte sig med den här kvinnan,
och uppfostrade hennes dotter som sin egen.
Men det utesluter inte honom som misstänkt.
Nåt kunde slagit slint. Han kanske hade en dålig vecka. Vem vet?
Ronnie var en av de första som mordutredarna pratade med.
Poliserna förhörde mig och jag svarade på allt.
Den 3 mars var jag på Harbor College.
Det var inget särskilt. En konstkurs. Jag var bra på det.
När jag kom hem sa jag till min fru: "Vi åker hem till min vän George."
Vi brukade hänga i garaget och dricka och röka.
Vi åkte dit.
Hon deltog inte.
Hon var gravid. Hon ville inte stå i ett garage hela natten.
Jag förstod att hon ville gå hem.
Vi gick hem.
Jag sa att jag tänkte gå tillbaka. Det ville inte hon.
"Du får inte gå tillbaka." "Jo."
"Det är bäst att du inte gör det." "Terri, jag tänker gå."
Jag gick ut genom dörren.
Jag tog vägen mot min väns hus.
Jag hörde dörren gå igen och vände mig om. Hon var på väg mot gränden.
Det fanns en grind som ledde till en annan gata.
Hennes syster bodde precis runt hörnet.
Jag tänkte att hon var arg. Hon går till sin syster och klagar
och snackar skit om mig. Hon klarar sig.
Men sen…
Jag såg henne aldrig mer.
Hur många gånger försvinner frun och mannen säger:
"Hon stack. Jag vet inte vad som hände."
I nio fall av tio är det skitsnack. Han är den skyldige.
Jag fick ta av mig tröjan.
De letade efter rivmärken eller försvarsskador och jag hade inga.
De frågade hela tiden: "Var det du?" "Nej."
När de förhörde Ronnie var han orolig och nervös.
När ens fru hittas mördad…
Antingen kommer du att vara förkrossad och i chocktillstånd.
Eller är du livrädd att de ska lista ut att det var du.
Efter förhöret gick jag hem och det var polisbilar i hela kvarteret.
De tittar på mitt hus.
Han blev snabbt orolig för att han var misstänkt,
och det var han.
Jag ringde min morbror, Henry Salcido, som var advokat.
Och han sa bara: "Prata inte med dem, undvik dem."
Så det gjorde jag.
Min far var frånvarande, så när mamma gifte sig med Ronnie
och jag skulle få ett syskon
tänkte jag att nu kommer vi att vara en riktig familj –
Ronnie, den nya bebisen, mamma och jag.
Så jag var jätteglad.
Så glad.
Men jag stannade inte hos Ronnie efter allt som hände med mamma.
Min pappas familj kom och hämtade mig direkt.
Jag saknade henne när de tog henne. Det krossade mig.
EN DAG EFTER MORDET PÅ TERESA
Under obduktionen letade man efter tecken på våldtäkt.
Men testen man gjorde 1980 är väldigt annorlunda mot de man gör idag.
Man klippte hennes naglar,
för det såg ut att finnas material under naglarna.
Sånt skulle eventuellt kunna jämföras med en blodgrupp.
Man tog även svabbprover.
De testades inte för dna, men de kunde testas för sperma.
Hon låg i bårhuset.
Jag åkte dit och bad om att få se henne för jag behövde ordna med begravningen.
De drog undan skynket. De kom bara halvvägs
och då gav mina knän vika. Jag trodde inte mina ögon.
Hennes ansiktsdrag var borta.
Det var bara svart. Det var bara ett hål som ansikte.
Jag sa till dem direkt att jag ville ha kistan stängd.
Jag ville att barnet skulle vila i hennes famn,
så att de kunde vara tillsammans.
Utredarna pratade med många vänner och med många släktingar.
Det var det enda de hade att gå på.
De fick veta att den sista som såg Teresa var hennes syster.
Hon kommer hem till sin syster.
Systern ville att hon skulle stanna där, men det ville inte hon.
Teresa lämnade systerns hus på natten och började gå ner längs gatan.
Det fanns en kusin som mindes att dagen innan hon hittades död
så ville hon åka till stranden.
Varken Teresa eller Ronnie hade bil.
Det är inte orimligt att hon liftade för att ta sig till stranden.
De var beroende av ögonvittnen.
Det hände på natten och hon hittades tidigt på morgonen,
så det var inga vittnen som trädde fram.
Det fanns inte så många utredningsverktyg som man kunde använda sig av
för att ta reda på vem mördaren var.
De såg Ronnie, Teresa Broudreauxs man, som en möjlig misstänkt.
Efter en grundlig utredning framkom det att Ronnie hade ett alibi.
Ronnie hade varit i en väns garage med flera ögonvittnen
natten då hans fru hade blivit mördad.
Det friade honom som misstänkt för mordet på hustrun.
Även om polisutredarna avskrev Ronnie
är det svårt att göra det ogjort för närstående
som trodde att han var ansvarig
för deras dotters, deras mors och deras systers död.
När jag var åtta eller nio år gammal
gick jag och min kusin igenom hennes mammas kartonger och lådor
och vi hittade min mammas obduktionsrapport.
Och jag bara: "Va? De sa att hon drunknade!"
Jag lever fortfarande i villfarelsen om att hon drunknade.
"Utsattes hon för det här?"
Alla i hennes familj sa att det var Ronnie som dödade min mamma.
Jag trodde på dem direkt, för de brukade bråka mycket,
och jag såg alltihop. Jag var där och såg det varenda dag.
Poliserna avskrev mig som misstänkt.
Men de hade ingen annan, så alla trodde att jag gjorde det.
Jag blev beskjuten så många gånger.
Folk trodde att det var jag.
Jag vet inte om det var hennes familj eller vänner.
Det hade aldrig hänt förrän efter hennes död.
Jag var så traumatiserad. Jag ville inte leva.
Om din fru försvinner mitt i ett gräl,
och vi inte har några bevis
som pekar på att nån annan gjorde det och ditt alibi bara kan styrkas
av personer som står dig nära…
Antingen är det ett legitimt alibi, eller är det inte det.
Men det finns inga andra misstänkta. Vi hade inget ögonvittne.
Just då hade vi inga bevis som kunde användas.
Det fanns inget annat de kunde göra.
I slutändan löstes aldrig mordet på Teresa Broudreaux.
Det stod bortglömt som ett ouppklarat fall i flera årtionden.
Som liten brukade jag gråta för mamma.
Jag ställde frågor under årens lopp.
Jag hade så många frågor som ingen var villig att svara på.
Ingen ville prata om henne. Ingen ville prata om det som hände.
Ingen sa nånting.
De sa: "Var tyst. Hon kommer inte tillbaka."
Jag vande mig vid att inte ha några föräldrar.
Tomrummet hon lämnade efter sig har aldrig fyllts.
Det går nog aldrig att fylla.
Under flera år pekade folk finger och undvek mig.
De pratade bakom min rygg. Jag bearbetade inte det.
Jag tänkte inte på min dotter eller på Terri.
Jag jobbade för att bli hög, så att jag inte behövde känna pressen.
Folk gick runt och viskade: "Där är han. Han dödade sin fru."
När jag blev äldre brukade jag se honom gå omkring.
Jag ville inte prata med Ronnie. Jag visste inte vad jag skulle känna.
Jag tänkte: "Var det verkligen han… Kunde han verkligen ha…"
Jag började ifrågasätta folk. Jag fick höra allt från dem.
Jag hade sett dem bråka mycket, men kunde han verkligen döda henne?
LOS ANGELES-POLISEN MORDROTELN
33 ÅR EFTER MORDET PÅ TERESA BROUDREAUX
När jag fick fallet…
Det fanns en koppling till den kulturella bakgrunden.
På 80-talet var det samma slags kultur i Wilmington
som i East LA – där jag är uppvuxen.
Det var mest latinamerikanskt folk. Lowrider-kultur. Gäng. Kriminalitet.
Ibland såg jag hur mina föräldrar var rädda att ringa polisen.
År 1980 var jag 13. Jag gick i åttonde klass.
Om nån hade sagt att jag skulle jobba med en mordutredning
i Palos Verdes Estates,
som var raka motsatsen till East LA, då hade jag sagt att du var galen.
Som liten sa jag aldrig att jag ville bli polis.
Det var det sista jag trodde.
Passionen infann sig när jag började jobba
och jag började märka att man kunde göra skillnad.
Ralph hade en mer diskret, finkänslig approach.
Han utmanade sig själv och gjorde sig ett namn.
Ralph ville inte bli befordrad. Han ville vara en bra polis.
Folk frågar alltid: "Hur är det att jobba med mordfall?"
Det är som att jonglera i havet.
Man vill inte drunkna och inte tappa bollarna.
När man tar sig an ett kallt fall är det många olika saker
som man måste kämpa sig igenom.
Utredningar förändras efter 10,15, 20 år.
Nya tekniker utvecklas. Man tänker på nya sätt.
Man måste göra lite detektivarbete. Man måste hitta folk, hitta vittnen.
Men nu för tiden är teknologin en oerhörd tillgång för oss
i de här kalla fallen.
I det här fallet, 1980… Det var flera år före dna:ts tid.
Det finns olika utredningsvägar som kan utforskas.
Nu kan vi gå tillbaka och använda bevisen för att utveckla dna-profiler.
En hel del bevismaterial hade sparats från platsen.
Vi visste att det fanns tillräckligt med saker som vi kunde testa.
Det fanns en fantastisk kriminaltekniker.
Medan kriminalteknikern jobbar med bevisen
och försöker avgöra om det finns tillräckligt med genetiskt material
inser vi att hon har väldigt lite att jobba med.
Det visade sig att naglarna inte gav lika mycket som vi hade hoppats på.
De andra bevisen var inte heller till mycket hjälp.
Det fanns inga fingeravtryck eller dna på spritflaskan.
Bara Teresas fingeravtryck fanns på glaset.
Till skillnad från vad man ser på CSI
och på tv så är det tyvärr inte så att folk sprider dna runt omkring sig
på varenda brottsplats de går till. Vi fick byta strategi.
Vi fick hitta andra sätt att identifiera mördaren.
Då vände vi oss till rättsläkaren.
Rättsläkaren lyckades inhämta det dna som återfanns på offret.
Kriminalteknikern tog pubeshåren och tvättade i princip av dem.
Och efter den tvätten kan hon placera dem i en centrifug
som snurrar och ut kommer en liten kula.
Hon kan sen studera den kulan i ett mikroskop
och avgöra om den innehåller nåt genetiskt material,
och hon hittade ett spermiehuvud.
Så det var det hon lyckades dna-testa.
Målet var att de skulle ta fram en dna-profil.
Ibland kan man återfinna kroppsvätskor,
men det betyder inte att man får fram en komplett profil.
Ibland har man en ofullständig profil. Ibland inget.
Om det inte finns tillräckligt med bevis är det en återvändsgränd.
9 JANUARI 2014 34 ÅR EFTER MORDET PÅ TERESA BROUDREAUX
Kriminalpolisen Ralph Hernandez fick mitt fall och ringde mig.
Jag kände att han förstod mig.
Han kände till min livsstil, vad jag hade gått igenom.
Beroendet, gängen – allt.
För när man är från East LA, då känner man till sånt.
Ännu mer om man är polis. Man ser det nog mer än vad jag gör.
Han behandlade mig som vem som helst.
Inte för att jag var chicano – för att jag var människa.
Så jag pratade med honom och sa att jag hade mer information.
LOS ANGELES-POLISEN
Ronnie berättar om hur en kvinnlig bekant i området
kommer fram och säger: "Du, jag har dåligt samvete.
Det är nåt jag vill att du ska veta."
I slutet av 90-talet gick det fortfarande utför.
Jag var på en bar.
En av mina vänner kom in. Vi hade inte setts på ett bra tag.
Hon kom fram till mig. "Ronnie, jag vet vem som dödade din fru."
Människors liv fortsätter och de minns tydliga detaljer
om traumatiska händelser från förr.
De inser att: "Det här har kommit ikapp mig. Jag måste prata med nån."
När jag träffade Ralph Hernandez hade jag varit nykter ett tag.
Jag hade mått dåligt över det här väldigt länge.
Nu var det på tiden att jag fick svar.
Hon var min polares gamla tjej. Jag undrade vad som hade hänt med henne.
Jag hade ingen koll på henne.
Vi började prata, hon säger: "Jag vet vem som dödade henne."
INSPELNING FRÅN FÖRHÖR - 2014
Och då sa jag bara: "Vad menar du?"
Hon sa: "Jag blev kidnappad av två killar och utsattes för sexuell tortyr."
Killarna plockade upp henne och sa: "Ta lite av det här på tungan."
Så fort hon droppade vätskan på tungan domnade allt.
Hon sa att hon kunde höra och se, men inte röra sig.
Hon var som förlamad.
De torterade henne, förgrep sig på henne… Sen sa hon att hon hörde dem säga:
"Vad ska vi göra med kroppen?"
"Vi dumpar henne där vi dumpade Terri."
Men hon hoppade ut genom fönstret medan bilen körde.
En förbipasserande hjälpte henne, och de stack.
Jag kände personen hon nämnde.
Jag kände honom väl.
Det passade in med vissa av hans egenskaper.
Det här är andrahandsinformation. Hon berättade för Ronnie.
Ronnie berättade för oss. Vi måste hitta henne.
Jag hade några adresser från originalrapporterna
över folk som bodde i området.
Så jag knackade lite dörr.
Jag får veta att hon bor i en annan stat.
Jag hittar ett telefonnummer och vi börjar prata.
Hon var väldigt samarbetsvillig och villig att träffa oss.
Det är stort.
Vi flyger ut till henne.
Ralph åkte till Texas för att prata med henne.
I det ögonblicket förstod jag att han kommer att göra vad som krävs.
Det kändes väldigt bra.
Efter 33 år kändes det äntligen som att jag hade nån på min sida.
VÄLKOMMEN TILL TEXAS
Vi hade precis flugit in när jag får ett samtal från labbet.
De säger:
"Vi fick en träff i CODIS på dna:t från din brottsplats."
Det var otroligt.
Men det var lite förvirrande,
för det var inte den personen som vi trodde
att informationen från vår källa skulle leda oss till.
Det var en helt annan person.
Tack vare kriminalteknikern hade vi ett namn.
Träffen var en man som hette Robert Yniguez.
Vem var Robert Yniguez? Var kom han ifrån?
Vad gjorde han? Var var han? Var var han för 34 år sen?
Robert Yniguez fanns inte med i akten. Han hade aldrig förhörts.
Hans namn hade aldrig nämnts.
Och det fanns massor av namn i originalrapporterna,
men han var inte med.
Men det var väldigt spännande.
Så vi återvänder från vår resa och samtalet med källan,
som inte ledde nån vart.
Vi började genast granska Robert Yniguez bakgrund.
Jag fick också fram hans brottsregister.
Och 1981 blev Robert Yniguez gripen för våldtäkt.
Offret i det fallet var en liftare som han plockade upp.
Sen våldtog han henne.
Offret anmäler det.
Han grips direkt efter våldtäkten.
Han åtalades i rätten.
Han kallades till ett förberedande förhör. Offret kom för att vittna.
Och nån gång innan rättegången
blev det svårt att hitta offret, så målet avskrevs och han släpptes.
Sen spolar man fram till 1982.
Då grips han för en annan våldtäkt. Han blir dömd och fick i fängelse.
Det var den domen som fick hans dna att hamna i databasen.
Eftersom träffen i databasen endast är ett utredningsverktyg och en ledtråd
är vi skyldiga att utföra en så kallad kontrollprovtagning.
Vi behövde få ett dna-prov från honom för att kunna bekräfta
och jämföra det med bevisen som rättsläkaren fått fram.
Så nästa steg var att hitta mr Yniguez.
Ralph Hernandez frågade mig om jag visste vem Robert Yniguez var.
Jag sa nej, men jag var väldigt hoppfull.
Dna sätter alltid dit skurken. Och nu fanns det dna.
Nu behövde de bara hitta honom.
Sexförbrytare måste registrera sig på sin födelsedag.
Mr Yniguez födelsedag var ungefär fyra månader bort
när Hernandez fick veta att han eventuellt var misstänkt.
Så det var lättast att hitta mr Yniguez när han gick för att registrera sig.
4 MÅNADER EFTER DNA-TRÄFFEN
Yniguez är på Harbor polisstation för att registrera sig som sexförbrytare.
Jag vill få reda på mer om honom.
Vi ville bekräfta var han hade bott och vilka hans familj och vänner var.
Det kanske fanns en koppling till Teresa.
Jag vill även få ett dna-prov.
Så jag sa vilka vi var och var vi kom ifrån.
Han var villig att prata med oss.
-Satt du i fängelse 1980, eller… -Det var nog 1980.
Var bodde du innan dess?
Jag tror att jag bodde i Wilmington hos min…
Min styvmamma med min pappa.
Jag kände inte så många från Wilmington. Jag menar… Jag åkte runt där, men…
Jag kände inte precis nån.
Jag hade inte direkt nån plan.
Min första tanke var: "Var dig själv. Prata med honom, lugna honom."
Sen växte det bara fram.
-Festade du på stranden? -Nej.
-Du brukade aldrig åka dit? -Nej.
Och du har aldrig varit i Malaga Cove, Palos Verdes Estates?
Nej.
Ralphs strategi var att vara väldigt
icke-konfronterande.
Han försöker göra så att Yniguez känner sig bekväm.
Sen försöker han gå igenom den informationen han har
för att se om han kan binda honom till en historia.
Berätta om fallet när du blev gripen.
Jag tog henne till Redondo.
Och vi hade sex.
Ja, hon ville inte, men sen…
Sen gav hon med sig, och…
-Du anklagades för våldtäkt? -Ja.
-Du kom undan för att hon inte dök upp. -Ja.
Okej.
Låter namnet Teresa bekant?
-Nej. -Nej? Inte alls?
Ibland såg jag det på hans bröst.
Den där sortens tunga andning som folk beskriver.
Man kan se hur deras hjärta dunkar genom tröjan.
Man kunde se de djupa andetagen. Han var uppenbarligen nervös.
Jag ska visa lite bilder.
Okej.
Känner du den där tjejen? Eller minns du henne?
-Nej. -Nej?
Den här kvinnan hittades död på stranden.
Är du säker på att du inte känner igen henne?
Teresa Broudreaux.
-Nej. -Och det här är i mars 1980.
Nej, inte alls.
Nekandet var viktigt eftersom vi hade så starka dna-bevis.
Om han hade sagt: "Jag dejtade Teresa bakom ryggen på hennes man.
Vi hade sex den kvällen."
Det hade försvårat vårt arbete.
Nej.
-Nej? -Nej.
Det var därför nekandet vägde så mycket tyngre.
Finns det nån anledning till
att ditt dna återfinns på platsen?
Inte som… Nej, det borde det inte.
-Det borde inte det? -Nej.
Vi är här. Du kan hjälpa oss.
För ditt dna fanns på platsen.
Jag vet inte… Jag förstår inte hur. Jag känner henne inte ens.
Vill man ha bra kontakt med den misstänkte måste man ge dem nåt.
Jag hade information och han behövde känna till den.
Det kanske skulle kunna göra att han sa nåt
som hjälpte oss hitta sanningen.
Tänk om han hade en rimlig förklaring? Tänk om han inte gjorde det?
Så du har inga problem med att ditt dna finns där?
-Nej. -Och då…
Då är du okej med att lämna ett salivprov?
Okej.
Jag uppskattar det.
Jag gick ifrån förhöret med Yniguez fast övertygad om att vi hade rätt man.
Men det viktigaste just då var att vi var säkra på
att vi hade rätt man, och sen kunde vi gripa honom.
Genom att ta ett salivprov från mr Yniguez
kunde polisen göra bekräftande tester.
MEDICINSK AVDELNING RÄTTSLÄKARE
Det blev faktiskt en träff, och den bekräftades statistiskt –
som en på 82,5 biljoner.
Det finns bara sju miljarder människor på planeten.
Så att vara en på 80-nånting biljoner
är en ganska stark träff.
I det här fallet är det tydligt att det är han som är mördaren.
Så nu är det en fråga om: "Hur kan man göra målet ännu starkare?"
Våldtäktsfallet 1981 var oerhört viktigt, för Yniguez stötte på en kvinna
som väntade på bussen i Wilmington och erbjöd henne skjuts.
Vi hade det faktum att Teresa senast sågs till i Wilmington,
och det finns likheter i tillvägagångssättet.
Som tur var kunde jag lokalisera och förhöra
våldtäktsoffret från 1981.
INSPELNING FRÅN FÖRHÖR
Jag liftade inte, jag gick.
Han frågade om jag ville ha skjuts. Jag sa ja.
Omständigheterna hon beskriver liknar det som vi tror hände Teresa.
Hur säker är du på att den här mannen våldtog dig?
Hundra procent. Jag slutade göra motstånd för han hotade med att döda mig.
Hon blev hotad. Hon gav efter.
Teresa blev slagen och dödad.
Jag tror att Teresa kämpade emot
och att Yniguez fullföljde sitt hot.
Så det var oerhört starkt,
och det gjorde bara att vår bevisning blev ännu bättre.
När jag tittar på ett kallt fall
vill jag alltid sätta mig ner med den misstänkte om jag kan.
Jag vill utvärdera dem själv. Jag vill se hur de svarar på mina frågor.
Jag vill se om de kommer att göra det värre.
Vad tänker de erkänna? Vad kommer jag att ha för problem?
Det är den enda chansen jag får att prata med dem.
När en stämningsansökan har lämnats in får jag inte det.
Robert Yniguez sa till Ralph Hernandez att han aldrig hade träffat offret,
att han aldrig haft sex med henne, att han aldrig hade varit
i Palos Verdes Estates, eller i Malaga Cove på den där stranden.
Ju mer han förnekade det,
desto bättre var det för åtalet,
för jag kunde bevisa att det inte var sant.
John ville följa med mig för att förhöra Robert Yniguez igen.
Så vi pratade med honom båda två.
POLISENS INSPELNING MISSTÄNKT ROBERT YNIGUEZ
Hej. Jag vill prata med Robert.
-Vem är du? -Ralph.
Han vet vem jag är.
Det här är John.
Det andra förhöret var inte optimalt. Dels för att hans fru och dotter var där.
Familjen är där.
Kom in.
Tack.
Det ser ut som ett gripande.
-Gud, nej. Vi ska… -Okej.
Vi ska åka härifrån. Vi hoppades på tio minuter.
Och lite avskilt, om det är okej med er.
Han har inget att dölja för mig.
-Jag har inget att dölja. -Inget.
Vi berättar allt för varandra.
Vi ville respektera honom…
Och prata med honom utan att andra var här om det är det han vill.
-Men det är… -Nej, hon kan vara här.
Det var högst osannolikt att han skulle ha berättat för sin fru
som inte var gift med honom vid tiden för mordet.
"Förresten, du vet väl att jag våldtog och mördade människor
innan vi träffades?"
Så vi ville göra det i enrum. Hur mycket vi än påtalade det,
sa han hela tiden: "Nej, vi har inget att dölja." Etcetera.
Så hon fick vara med.
Lyssna bara…
-Jag hade inget med det att göra. -Hör här…
Han vill inte erkänna allt det här inför dem,
och när John började pressa honom mer i detalj om händelsen,
började han förneka det. Han blev väldigt defensiv.
Jag håller fast vid det. Jag känner henne inte.
Jag har aldrig träffat henne.
Under förhöret så anklagade John Yniguez för mordet.
-Du har aldrig träffat henne? -Nej!
Så vad tror du om ditt…
Vad för sorts dna tror du att vi har hittat?
Antagligen min sperma.
Ja. Så kan du förklara hur det kan komma sig?
Den borde inte vara där, för jag känner henne inte.
Jag har aldrig sett henne. Jag hade inget med det att göra.
TEST AV PUBESHÅR
Din sperma finns på den döda kvinnans könshår.
Den här döda kvinnan plockades upp i närheten av där du,
mindre än ett år senare, plockade upp Lori ****.
Den här kvinnan fick skallen inslagen.
Att pressa honom ledde bara till mer nekande,
men John fick honom att erkänna att han inte ens trodde på sig själv.
Så cirkeln var sluten.
Håller du med om att om din sperma finns inuti henne
så innebär det att du måste ha känt henne och haft sex med henne
den kvällen på stranden?
Ja, det vore logiskt.
Om du satt där jag sitter nu, skulle du tro på vad du säger?
-Berätta. -Jag tror honom.
Jag frågar inte er, frun.
Om du satt där jag sitter, skulle du tro på den historien?
Nej, det skulle jag inte.
Det gör nog inte 12 jurymedlemmar heller.
Han såg uppgiven ut.
Han visste varåt det barkade.
Jag tänker fan inte åka in för nåt jag inte gjort.
Okej, hör här… Ditt dna…
Jag vet vad du säger. Mitt dna finns där, men jag vet inte hur.
Är vi klara?
-Jag börjar bli förbannad. -Ja. Jag tänker anlita en advokat.
-Vänta. Hör här… -Är vi klara?
-Vi är klara. -Robert… Nej, lyssna på mig.
-Det finns inget mer att säga. -Om du vill att vi går, så går vi.
-Ja. -Ja.
Jag pratar med honom.
-Jag vill att ni går. -Okej.
Okej. Det är ditt val.
Vi var säkra på att vi hade tillräckligt. Vi hade dna. Vi hade Yniguez nekande.
Vi hade några erkännanden. Vi fick honom.
SEPTEMBER 2017 37 ÅR EFTER MORDET PÅ TERESA BROUDREAUX
I september 2017 slår vi äntligen till.
Ett övervakningsteam följer efter Yniguez från hans hem.
En polisbil stoppar honom.
Och de griper honom för mord.
Han sa inte mycket, men det gjorde inget.
Vi hade ganska mycket bevis och ganska mycket information.
Jag minns fortfarande när jag gick ut och ringde Ronnie.
Telefonen ringer. "Kriminalinspektör Ralph".
Jävlar, tänkte jag.
"Det är för tidigt."
Jag blir nervös och det börjar rycka i fötterna.
Jag svarade.
Han säger: "Ronnie." "Hej, hur är det?" "Sitter du ner?"
Och mitt hjärta bara sjönk.
Jag säger: "Vi har honom.
Vi åtalar honom."
Jag bara grät.
Jag satt i bilen och grät i 45 minuter.
Det var ett känslosamt samtal.
Jag fick ett samtal och de sa:
"Om en timme hålls det en presskonferens. De har hittat den som dödade din mor."
Jag började gråta. Det var ofattbart. De sa: "Kom till centrala LA nu."
Jag hann inte dit.
Men min styvpappa var där, så klart. Han var där för allt.
LA-POLISENS PRESSKONFERENS 9 SEPTEMBER 2017
Presskonferensen var för Ronnies skull,
så att han skulle kunna berätta för pressen vad han hade gått igenom.
Inspektören.
Tack.
Man kan se mig längst bak under presskonferensen.
Jag är lite spänd.
Jag svettades och började se ut som Rudy Giuliani.
Nu vill vi presentera Ronnie Fematt,
som vid tiden för brottet var gift med Teresa Broudreaux.
-Ronnie. -Tack.
Hej.
Det har gått mer än 37 år och jag har väntat länge på den här dagen.
Jag vill tacka min familj för att de har trott på mig.
De har stöttat mig. Jag vill tacka de här personerna.
Utan dem hade jag inte stått här idag.
Det har tagit lång tid.
Och ovissheten att inte veta varför eller hur…
Och…
Jag är glad att vi är här.
Tack så mycket.
Nu vet alla att det inte var jag.
De tog bort den bördan.
Nu visste alla sanningen.
Det var viktigt för mig att Ronnie fick det.
När de sa att det inte var han, att det var nån annan,
tänkte jag: "Herregud."
Vi försökte bygga en relation.
Men…
Det går inte alltid som man vill.
Den 2 oktober 2017
lämnade jag in en stämningsansökan mot Robert Yniguez.
Den första åtalspunkten var mord och den andra var våldtäkt.
Baserat på omständigheterna, lagen och bevisningen
kunde vi inte åtala honom för nåt angående barnet.
FRU TERRI ANN DOTTER SOFIA
Innan vi kunde välja en jury och pröva fallet,
indikerade den tilltalade att han kunde erkänna i utbyte mot lindrigare straff.
Han var villig att erkänna mord av andra graden,
vilket är straffbart med 15 år till livstid,
och erkänna att han hade dödat Teresa.
Min känsla säger mig att han antagligen inte ville att hans fru
och styvdotter skulle höra om detaljerna kring brottet.
Så om man sitter i hans sits och kommer att bli dömd hur det än blir
så kanske man väljer det alternativet
där man kan hävda sin oskuld i sin privata sfär.
MAN DÖMD TILL 15 ÅR TILL LIVSTID FÖR MORD PÅ GRAVID KVINNA
Yniguez dömdes i oktober 2019.
Det rör sig om 37 och ett halvt år.
Fyrtio till dagen han dömdes.
För mig var varenda dag en plåga.
Hade den tilltalade dömts vid rättegången
hade minimistraffet varit livstid utan möjlighet till villkorlig dom.
Med uppgörelsen 15 år till livstid kan han bli villkorligt frigiven.
Men eftersom man aldrig vet vad som händer med en jury är det en risk.
ROBERT YNIGUEZ DÖMDES TILL 15 ÅR TILL LIVSTID
Vid hans ålder… 15 till livstid…
Han kommer inte ut.
Nu kan jag sova om natten och veta att han inte skadar nån annan.
Jag var väldigt lättad när allt var över.
Det var väldigt överväldigande för mig. Nu kan jag börja läka.
Jag ordnade så att en florist nära Malaga Cove
gjorde ett fint blomsterkors åt henne.
JAG ÄLSKAR SOFIA FEMATT VILA I FRID. DET ÄR ÖVER!
Jag hämtade det och alla åkte dit tillsammans.
Vi är där med familjen.
De ställer upp korset och det står: "Det är över."
DET ÄR ÖVER!
Det var konstigt att vara där.
Jag hade varit där ett par gånger, men nu var Yniguez dömd.
Vi hade fått svar.
Ralph Hernandez rentvådde mig. Han skipade rättvisa.
Han gav mig allt jag behövde för att lägga det här bakom mig.
Jag kan inte tacka honom nog.
Han är en chicano som gjort rätt för sig. Jag sa: "Det är du, Ralph. Var stolt."
Jag är stolt.
Det kändes bra att ge familjen svar.
Det var väldigt tillfredsställande,
för man inser att frukten av ens arbete, alla timmar, alla år…
Man gjorde skillnad.
Anmäls nån som saknad går det via mordroteln.
Om man saknas är den stora frågan:
"Varför?"
Trebarnspappan, den två meter långe Smith, har försvunnit.
SAKNAD PERSON
Gavin Smith var chef på Fox. Han var ensam i sitt slag.
Det var högst ovanligt att nån som han bara gick upp i rök.
-Det är nåt lurt. -Han var i uppror.
Gavin hade en het affär.
Det är ett mysterium, men nån där ute vet nåt.
Undertexter: Pauline Mengel ån där ute vet nåt.