ODDĚLENÍ ŠERIFA V LOS ANGELES
JE NEJVĚTŠÍM SVÉHO DRUHU
A SLOUŽÍ NEJLIDNATĚJŠÍMU OKRESU V ZEMI.
VYŠETŘUJÍ TY NEJBRUTÁLNĚJŠÍ A NEJNÁROČNĚJŠÍ VRAŽDY.
TOTO JSOU JEJICH PŘÍBĚHY.
20. SRPNA 2001 18:00
20. srpna mi zavolal Bruce a řekl mi, že se jeho manželka Jana od rána pohřešuje.
A jestli nevím, kde je.
Byly jsme s Janou hodně blízké kamarádky, skoro jako sestry.
Odpověděla jsem, že ne, neviděla jsem ji. Nemám ponětí, kde by mohla být.
Povídám: „Bruci,
můžu pro tebe něco udělat?“ A on se najednou
rozbrečel a říká: „Můžeš mi prosím říct, kde je moje
manželka?“
Oddělení šerifa v LA je nejlepším z nejlepších.
Řada slavných případů se soudí v Los Angeles.
Musíte se tomu oddat na 110 procent.
Je to vražda. Není závažnější zločin.
V jádru jde o vášeň
a smysl pro povinnost.
Spravedlnost nastolíme odhalením pravdy.
VRAŽDY:
20.
Srpna 2001 zavolal Bruce Koklich na stanici
šerifa Lakewood a ohlásil zmizení své manželky Jany.
Bruce řekl: „Máme realitku na severním
okraji Long Beach. A Jana měla dorazit do kanceláře. A nevím,
kde je.“ Bruce s Janou podnikali v realitách v Bixby Knolls.
Kancelář na Long Beach nebyla tak daleko od přístavu ani od jejich
sídla v Lakewoodu.
Následujícího dne, v úterý 21. srpna, nám Bruce sdělil, že tam Jana není.
Nevrátila se. Bylo třeba zjistit, kde je a co se jí stalo.
Všichni jsme seděli a lomili rukama. Snažili jsme se přijít na to, co se stalo.
Bruce byl troska. Seděl tam na gauči s hlavou
složenou v dlaních, a plakal jako dítě. Poskytl nám maximum detailů. Řekl,
že se ztratilo také auto a že uvažoval o tom, co by mohl udělat,
kde by mohl začít s pátráním, najmout vrtulníky, zapojit pátrací týmy.
Jako vyšetřovatelka z útvaru pro pohřešované vím, že 99,
9 procent lidí se vrátí do 24 hodin.
Policie může po uplynutí 24 hodin, když už je větší pravděpodobnost,
že se něco stalo a nejde jen o útěk, podniknout několik věcí.
Mohla se pohřešovaná osoba stát obětí zločinu? Přepadl ji někdo v autě?
Mohlo dojít k nějaké nehodě?
Podívali jsme se na nemocnice a na dopravní nehody. A tak jsme věděli,
že k nehodě nejspíš nedošlo.
Mým úkolem bylo zajít do domu Koklichových.
Tak jsem se rozhodla přivolat tým z oddělení vražd,
protože to zabere mnohem víc času prošetřit.
Povolala jsem dvě policistky. Jednou z vyšetřovatelek
byla Karen Shonková.
Když jsem jako malá přemýšlela, čím chci být, napadlo mě, že policistkou,
abych mohla překračovat povolenou rychlost.
Práci v LA jsem dostala v roce 1986.
Být ženou u policie v polovině osmdesátých let bylo poněkud náročné.
Měla jsem pocit, že někomu musím něco dokazovat.
Dělala jsem první poslední nad rámec toho, co by dělal muž policista.
Moc jsem chtěla pracovat na případech a zajistit, že odvádím fenomenální práci.
Karen dřela jako kůň. Bůh jí za to žehnej, nikomu nedovolila,
aby ji zastavil v cestě za svým snem.
Bruce a Jana bydleli v Lakewoodu severně od Long Beach. Přímo na golfovém hřišti,
byl to krásný dům.
Když jsme dorazili ke Koklichovým, mluvili jsme s Brucem.
Bruce mi řekl,
že pondělního rána políbil Janu na rozloučenou
kolem šesté a odjel do práce.
Byli partnery v realitní kanceláři.
A Jana obvykle přijížděla do kanceláře později. Tak v devět až devět třicet.
Tak v půl 11 se Bruce podle svých slov poptával ostatních kolegů kde jeho
manželka je. Prý ještě nedorazila.
Bruce a Jana měli obchodního partnera Chrise
Botosana, který pracoval v kanceláři. A Chris se rozhodl zajet s Brucem domů
a podívat se, jestli tam Jana není.
Její auto bylo pryč. Kabelka taky. Mobil taky.
Dokonce alarm v domě byl zapnutý, což je dost podezřelé. Kam se mohla podít?
Pohřešovala se dospělá osoba. Musíte se podívat na každou možnost.
Možná utekla. Možná v tom figuroval nemanželský poměr.
Musíte to všechno prošetřit.
V jakém byla mentálním rozpoložení? Brala léky? To jsou věci,
které nám mohou prozradit, kde je. Něco se zdálo v nepořádku.
Vypadalo to podezřele.
Bruce mi řekl,
že Jana v pátek večer odešla na koncert Erica Claptona se svou kamarádkou
jménem Nini.
A že se vrátila domů nejspíš někdy po půlnoci.
Bruce řekl, že si s Janou chtěli užít příjemný klidný víkend ve dvou.
V pondělí Bruce ohlásil, že se jeho žena pohřešuje.
A nikomu se nepodařilo dopátrat, co se s ní stalo.
Vůbec mi to k ní nesedělo.
JANINA MATKA
Jako by se po ní slehla zem.
Bruce nám dal souhlas k prohlídce domu. Hledali jsme jakékoli stopy.
Procházeli jsme odpadkové koše.
Procházeli jsme v tom domě úplně všechno a pokoušeli jsme se zjistit,
co se Janě stalo.
Pamatuju si, že jsem jim doma procházela záznamník.
Zapisovala jsem si informace o volajících.
Bruce tvrdil, že nechtěli o víkendu zvedat telefony,
protože Janu znepokojoval neznámý muž,
kterých zanechával hlasové zprávy na jejich telefonním záznamníku.
Bruce požádal, jestli by si nahrávku neposlechli. Prý to znělo jako výhružky.
Bylo to namířené na Janu. Šlo o mužský hlas, který říkal: „Znáš mě.
Musíš mi
zavolat.“
Bruce tvrdil, že je s Janou hodně znepokojovalo, že hlas nepoznávali.
Požádali jsme většinu našich známých,
aby si to poslechli, a nikdo ho nepoznal.
Ptali jsme se: Kdo by jí chtěl ublížit? Měla nepřátele? Bruce tvrdil,
že někdo mohl Janu unést kvůli jejímu otci.
Janino příjmení znělo Carpenterová-Koklichová.
Její otec dělal státního senátora a platil za velice významného politika ve
státě Kalifornie.
Janin otec, senátor Carpenter byl také mezi místními velice oblíbeným.
Později během své politické kariéry se však
dopustil nějakých nezákonných činností a byl
z nich obžalován. Dokonce šel do vězení.
Dva roky před Janiným zmizením ho propustili. Média věnovala hodně
pozornosti tomu, jak musí existovat spojitost
s jejím zmizením.
Mohlo by jít o pomstu za věci, které napáchal během své politické kariéry?
Neznámý mužský hlas, který jim zanechával vzkazy, mohl patřit únosci.
Bruce nám pověděl, že překupovali nemovitosti v oblastech LA,
kde působí gangy. Jana možná do takového místa
odjela a někdo ji tam unesl.
Janina práce někdy spočívala v tom, že vyjela vybírat nájemné.
A tak nosila zbraň.
Měla strach, že by jí někdo mohl přepadnout, když vybírala peníze.
To dodalo vyšetřování další rozměr. Často se stává,
že když lidé nejsou ochotni pistoli použít,
někdo jim ji snadno sebere a použije ji proti nim.
Už se pohřešuje den, což je u ní neobvyklé.
Je velice pohotová, profesionální žena, kterou hluboce miluji,
a doufám v její co nejdřívější návrat.
Bruceovo chování bylo velice duchapřítomné.
Chtěl nám poskytnout potřebné informace.
Bruce tvrdil, že byli svoji jedenáct let, měli velmi láskyplné manželství.
Bruce s Janou měli v životě podobné cíle a začali společně budovat
realitní kancelář, která byla velice úspěšná.
Byli se svou firmou hodně svázáni, ale užívali si života.
Bylo zřejmé, že ho miluje.
Bruce s Janou spolu trávili skoro všechen čas. Nikdy nedošli rozhodnutí,
aniž by se neporadili. Vždycky spolu řešili,
kam mají namířeno a jak se tam dostanou.
Proč by tohle někdo dělal?
Rozhodně nám utíkal čas. Janu možná unesli a už jsme
ztratili hodně času, protože mohla být někde v nouzi.
Žádali jsme média, aby uveřejnila její fotku,
fotku jejího auta a poznávací značku. Potřebovali jsme k nalezení Jany
Koklichové pomoc veřejnosti.
Napadlo nás, že když najdeme auto, nejspíš najdeme i Janu.
22. SRPNA 2001 JANA SE POHŘEŠUJE DVA DNY
Očekávali jsme žádost o výkupné nebo nějakou
zprávu o tom, že je stále naživu. A téhle naděje jsme se pořád nevzdávali.
Čas běžel a Jana se nevrátila domů. Nezavolala, prostě nic.
A policie vyslýchala různé lidi.
Z politické teorie o Janině otci nic nevzešlo.
Prošetřili jsme to a upustili od toho.
Ale z výslechu Bruce Kokliche vyplynulo jméno Chris Botosan.
Bruce řekl, že přišel domů s Chrisem, když hledal Janu.
Chris byl obchodním partnerem Jany a Bruce v nedávno založené softwarové firmě.
Myslím, že došlo k nějaké situaci mezi ním a Janou. Bruce mi nikdy o ničem neřekl,
ale když jsem je několikrát viděl spolu, bylo zřejmé,
že Jana z toho chlapa opravdu nebyla nadšená.
Fakticky s ním byla jaksi nesvá.
Chris by jakožto obchodní partner Bruce a Jany z Janina zmizení profitoval.
Kdyby Jana v podniku nefigurovala, Chris získá větší podíl.
Policie řekla, že je v tom Chris zapletený.
A pak jsme zaslechli, že odjel z města.
To bylo okamžitě neblahé znamení pro oddělení šerifa.
Podařilo se nám Chrise Botosana lokalizovat
a potvrdit alibi na daný víkend – trávil ho se svou přítelkyní.
Chris Botosan byl nakonec jako podezřelý vyloučen.
Mluvili jsme s Janinou kamarádkou Nini. Tvrdila,
že Jana v pátek večer vypadala spokojeně a nechtěla zůstávat venku moc dlouho.
Dala si na koncertě jen půl skleničky vína,
protože musela brzy vstávat na trénink v posilovně s Deanem, svým osobním trenérem.
Dean mi pověděl, že chodila na individuální tréninky
poslední čtyři, pět let. Nikdy žádný nezmeškala ani nepřišla pozdě.
Každou sobotu v sedm ráno chodili běhat na pláž.
Detektivové zvažovali, jestli spolu třeba neměli milostný vztah.
Začala znatelně měnit svůj vnější obraz.
Nechala si udělat zuby.
Výrazně zhubla.
Jana svůj osobní trénink jednou sdílela s blízkou kamarádkou Connie.
A Connie tvrdila,
že mezi Deanem a Janou nebylo žádné sexuální napětí ani nic podobného.
Všechno probíhalo velmi profesionálně. Jana byla cvičením naprosto posedlá.
Potvrdili jsme jeho verzi událostí, kterou nám předložil.
Potvrdili jsme si i jeho alibi a vyloučili ho jako podezřelého.
Mezi Deanem a Janou nic nebylo.
Jak jsem znal Janu, nepřicházelo v úvahu, že by odešla s nějakým milencem.
Zkrátka nebylo možné, že by takovou věc podnikla sama od sebe.
Rozhodně se jí něco stalo.
Dean řekl, že Jana zmeškala sobotní trénink. Říkal,
že k nim zavolal na pevnou linku. Nikdo to nebral.
Volal jí na mobil. Taky nic. Překvapilo ho, že nedorazila.
Měla také s Nini naplánovanou masáž na sobotu ve dvě odpoledne.
Nini říkala, že se Jana neukázala.
A během víkendu se ji snažila kontaktovat, ale bez odpovědi.
Nini se Bruceovi dovolala do hlasové schránky.
Nikdy jí to nezvedla ani Jana, ani Bruce. Rozhodně to bylo docela podezřelé.
Ptala jsem se Bruce: „Proč by Jana nezvedala telefon?“
A on na to jen odpověděl: „Chtěli jsme všeho na víkend nechat.“
Jsou to přece profesionální realitní agenti.
Přišlo mi opravdu velice podivné, že by se rozhodli nezvedat telefon.
25. SPRNA 2001 JANA SE POHŘEŠUJE PĚT DNÍ
Při vyšetřování tohoto typu případů je třeba získat veškeré informace.
Hodně jich mohou poskytnout uklízečky. Vidí, co se šustne,
a jsou tichým očkem v domě.
Mluvila jsem s hospodyní. Jmenovala se Consuela. Pověděla nám,
že pravidelně každé úterý vyměňovala povlečení v hlavní ložnici.
Tvrdila,
že minulý týden povlékla postel do černobílého
povlečení s nápisem psacím písmem.
Na povlečení stálo štěstí, láska a podobná krásná zamilovaná hesla.
Ale když jsem viděla postel 21. v úterý, nebylo na ní stejné povlečení,
jako jsem dávala já.
ÚTERÝ 14. SRPNA CONSUELO VYMĚNILA POVLEČENÍ
PONDĚLÍ 20. SRPNA BRUCE OHLÁSIL JANU JAKO POHŘEŠOVANOU
ÚTERÝ 21. SRPNA JINÉ POVLEČENÍ NA POSTELI
Povlečení, které předešlé úterý povlékla, bylo pryč.
A na posteli nyní bylo jen obyčejné prostěradlo s jinými rozměry.
Bylo na větší typ postele.
Za devět let, co pro Koklichovi pracuju, si ještě nikdy neměnili sami povlečení.
Dělám to jen já každé úterý.
Nikdy to nedělají.
A ke své výpovědi dodala, že povlečení nikde v domě nenašla.
Nebylo například v pračce ani v jiném pokoji. A to jí dělalo veliké starosti.
Také poukázala na to, že v koupelně scházel ručník.
Chyběl také jeden z polštářů.
Bylo to velice neobvyklé.
Měli jsme teorii, že Janu unesl z postele anonym,
který jí volal domů. Ale Bruce nám řekl,
že nenašel žádné stopy po násilném vniknutí. Všechny dveře byly
zavřené. Alarm aktivovaný. Všechno v domě se zdálo zabezpečené.
Muselo jít o někoho, kdo Janu znal nebo o ní věděl,
protože musel mít přehled o jejích aktivitách
i o tom, že Bruce odešel z domu.
27. SRPNA 2001 JANA SE POHŘEŠUJE SEDM DNÍ
Neměli jsme stran zmizení žádné stopy.
A pak nám 27. srpna zavolali, že objevili Janino auto,
Pathfinder z roku 1996, a to pro náš případ byla obrovská věc.
Při prvním ohledání Janina auta jsme tam nedokázali vypátrat její kabelku,
zbraň ani mobil.
Pečlivě jsme zkontrolovali také úložný prostor vozu a podařilo se nám vzadu
najít peříčko.
Peříčko v nákladním prostoru auta hrálo zásadní roli,
protože z postele se ztratil polštář. A pak jsme našli něco,
co vypadalo jako ohromná skvrna od krve.
Když během práce na případu pohřešované osoby
někde objevíte značné množství krve, tehdy to překročí jistou hranici.
A řeknete si, tak jo, tohle nebude dobré.
Je to moc milá, kamarádská holka.
Nikdo neměl důvod něco takového udělat.
Existuje malá šance, že ji najdou živou.
Ale jsem připravená na cokoli. Jen potřebuji vědět, mít závěr.
Teď se musíte vrátit do základního nastavení.
Kde je její tělo? Musíme ji najít.
31. SPRNA 2001 JANA SE POHŘEŠUJE 11 DNÍ
Sestavili jsme tým asi 140 lidí, který prohledával ropná pole.
Když něco objevíte,
musíte poodstoupit, ničeho se nedotýkat.
Janino auto našli hned vedle ropných vrtů v Signal Hill.
A v dané oblasti je řada obrovských hlubokých děr,
které vyhloubili při hledání ropy.
Nějakou chvíli jsme tam strávili, ale nenašli nic.
Bylo to veliké zklamání, protože jsme rodině chtěli
dát nějaký závěr. Teď jsme museli začít od nuly.
Pořád jsme neměli tělo a pravda je taková, že jsme detektivové z vražd. Případy,
u kterých nemáme tělo, se v Kalifornii extrémně těžko dokazují.
5. ZÁŘÍ 2001 JANA SE POHŘEŠUJE 16 DNÍ
Podařilo se nám získat další povolení k prohlídce domu a při ohledání jsme
použili luminol.
V hlavní ložnici jsme na koberci nedaleko postele našli kapku krve.
Z kartáče na vlasy jsme získali vzorky Janiny DNA.
Několik krvavých skvrn z ložnice a krev v kufru Janina auta se shodovaly
s jejím vzorkem DNA.
Nadále jsme dávali dohromady důkazy,
ale na základě množství krve vzadu v autě by se každý domníval, že byla zavražděna.
A její tělo tam někdo na nějakou dobu uložil. Myslím,
že nastal čas případ pohřešované překlasifikovat na vraždu.
Dle našeho dosavadního vyšetřování k ní měl podle všeho přístup jen její
manžel Bruce.
Bruce byl poslední, kdo jí viděl živou a neměl
alibi kromě toho, že s ní strávil víkend o samotě.
Tak jsme se soustředili na jejího muže.
Z perspektivy detektiva: Bruce tvrdil,
že Jana byla naživu a strávila s ním celý víkend. Sobotu, neděli a pondělní ráno.
A pak jsme se ho zeptali, zda by byl ochotný jít na detektor lži,
protože si jen chceme potvrdit jeho verzi. A Bruce řekl, že klidně.
Požádal vyšetřovatele, jestli by mohl otázky předem projít.
Poskytovat otázky neodpovídá našemu postupu.
A slyšel nejrůznější horory
o tom, jak pokládají záludné otázky.
Jeho právník mu poradil, aby na detektor lži nechodil.
Bruce chtěl něco podniknout. Nedokázal jen sedět a nic nedělat.
Dělám, co můžu, aby se moje žena vrátila.
Vím, že obvolal různé televizní stanice s osobní výzvou.
Jmenuji se Bruce Koklich
a hledám svou ženu, jsme spolu jedenáct let.
Nabízím odměnu 100 tisíc dolarů za její navrácení.
Odměna 100 tisíc dolarů stále platí. Chci svou ženu zpátky.
Ať to stojí, co to stojí. Udělám to.
Bruce vyrazil do televize dávat rozhovory. A jak šel čas,
oddělení šerifa kontaktovalo několik dam, které tyto rozhovory viděly.
Naznačily, že Bruce je oslovil, zda by si s ním třeba nevyšly na rande.
Jedna paní z banky říkala, že jí Bruce řekl:
„Nechtěla byste se mnou na večeři?“ Moc to v té době neřešila,
dokud neuviděla v televizi rozhovor o tom, že se jeho žena pohřešuje.
Jiná žena pracovala v advokátní kanceláři a nechtěla s tím nic mít.
A pak také jedna ze sousedek. Ta měla u čelního skla
vzkaz od Bruce Kokliche, kde stálo:
„Nevyšla by si se mnou vaše vnučka ven?“ Pomyslela si, že je to
divné. Proč by tam nechával vzkaz, že se chce seznámit s vnučkou?
Těsně před a po Janině zmizení zkoušel zvát ven řadu žen.
A všechny ho kvůli jeho podivínství odmítaly.
Bruce chtěl randit s jinými ženami, zatímco v rozhovorech v televizi tvrdil,
jak moc mu jeho žena chybí a udělal by cokoli,
aby získal milující manželku zpátky. Co se děje?
Tak truchlící manžel nevypadá.
Působilo to podezřele. Začalo nás to o něco víc znepokojovat.
Když se vyšetřovatelé na případ podívali do hloubky,
od přátel a příbuzných zjistili, že Jana nebyla se svým životem spokojená.
Jana mi pověděla, že si adoptují dítě. Hrozně toužila po dětech, po rodině.
Chystali se na to.
Už měli dokonce vyplněné papíry a my z toho měli velkou radost.
Těšili jsme se na to.
Jednoho dne, zhruba měsíc před zmizením k nám dorazila na večeři.
A já se zeptala, jak to vypadá s tou adopcí.
A ona odpověděla: „Žádná adopce se konat nebude.“
Vrtá mi hlavou, jestli mezi ní a Brucem nebylo
ještě něco dalšího. Nikdy jsem si nedokázala představit,
že by Bruce adoptoval dítě, protože kdyby se z Jany stala máma,
určitě by se tak nevěnovala firmě. Dítěti by se věnovala na plný úvazek.
Unavovala už Janu Bruceova dominance? Že jí pořád říkal,
jak musí vydělávat víc a víc peněz a víc a víc pracovat?
Kontrola byla pro Bruce důležitá. Musel mít pod kontrolou podnikání.
Musel mít pod kontrolou osobní vztahy. Byl tak stavěný.
Dozvěděli jsme se, že Bruce Koklich už dlouhou
dobu zve ženy na rande, má o nich nevhodné poznámky,
sahá na ně a dělá podobné věci. To je samozřejmě v manželství problém.
Chodil za ženskými už jako ženatý. Jana o něčem z toho věděla.
Nevíme přesně, co se Janě honilo hlavou, ale víme, že se snažila na sobě pracovat.
Stát se o něco nezávislejší, chodit ven sama, pokud se jí zachtělo.
Hledala nový život, něco jiného.
Myslím, že mu mohla vyhrožovat rozvodem.
Kdyby Jana řekla: „Je konec. Každý chceme něco jiného“,
umím si představit, že by to Bruce nedokázal přijmout.
Byl hodně ambiciózní a hnal se za penězi.
Kdyby se rozvedli, museli by si všechno rozdělit napůl.
Upřímně mám za to, že ji zabil kvůli penězům.
Prostě se s nimi nechtěl rozloučit.
Zjistili jsme se, že Bruce i Jana měli milionovou životní pojistku.
Pravděpodobně byla zavražděna pro peníze.
Tou dobou se nám podařilo mluvit s několika sousedy, kteří tvrdili,
že sobotního rána uslyšeli cosi, co znělo jako hádka mezi mužem a ženou.
Jiný soused zase popisoval zvuky stěhování velikého nábytku.
Zdálo se to celé postupně jasnější a jasnější.
ŘÍJEN 2001 JANA SE POHŘEŠUJE DVA MĚSÍCE
Obdrželi jsme telefonát od svědka,
který údajně viděl bílý Pathfinder zaparkovaný
před domem na Kalifornské v Signal Hill. Nebyl si ale jistý, zda šlo o Janino auto.
Svědek uvedl, že tam uviděl zaparkované
auto v neděli před tím, než bylo zmizení ohlášeno.
Podíval se ven a uviděl bělocha v bílé košili, který
tam seděl v uličce a působil dle svědka podezřele.
V oddělení šerifa si řekli: „Nemohlo jít o Bruce?“
Dali jsme dohromady tři složky se sadami policejních fotografií.
V jedné byl zahrnutý Bruce, ve druhé Dean, její osobní trenér,
a ve třetí obchodní partner Chris Botosan.
Svědek si prohlédl trojici různých složek a vybral tu s Brucem,
kterého identifikoval jako danou osobu v autě.
Podle toho se Bruce nacházel v dané oblasti v neděli,
kterou prý trávil sám doma se svou manželkou.
Bruce chtěl, aby byl ze zmizení jeho manželky
obviněn někdo jiný. A podle všeho její auto záměrně
zavezl do velice chudé čtvrti, kde ho nechal zaparkované s klíčky
v zapalování a staženými okénky.
Doufal a modlil se, aby auto někdo sebral, a tak to vypadalo,
že někdo jiný Janu unesl nebo ujel jejím autem.
Signal Hill leží severně od Long Beach.
Koklichovi vlastnili v této oblasti několik bytových komplexů.
Podařilo se nám získat informace od místních, kteří tvrdili,
že děcka ze sousedství lezla do Janina auta a jezdila s ním na vyjížďky a pak
ho parkovala v garáži.
Nejen nám,
ale také Janiným příbuzným a přátelům to začínalo být zřejmé a počínali mít
o Bruceovi velké pochybnosti.
Bruceovi jsem důvěřoval a doposud jsem neměl důvod cokoli, co nám tvrdil,
zpochybňovat.
Teď jsem se na všechno musel znovu podívat a zamyslet se.
Věřil jsem tomu nesprávnému? Děje se toho mnohem víc, co mi Bruce neříká?
Má snad další stránku osobnosti, o které jsem nevěděl? A nevěděl jsem,
že je vůbec možná?
Sestavili jsme časovou osu osmnáctého a devatenáctého srpna.
Podle Bruce se Jana kolem půl jedné vrátila z koncertu.
V sobotu brzy ráno zaslechli sousedé přes ulici bouřlivou hádku mezi mužem a ženou.
Když detektivové pokládali Bruceovi další otázky jako:
„Kde jste strávil celý víkend?“ Bruce jim řekl: „V sobotu jsme si četli.
Koukali jsme na televizi.
A pak v neděli jsme šli na procházku a povídali si s pár lidmi
v okolí.“
Když detektivové s danými sousedy mluvili, odvětili jim, že je nikdy neviděli.
Ale Bruce se tam stavoval a ptal se: „Pamatujete,
že jsme spolu mluvili v neděli?“ A oni:
„Nepamatujeme.“
Nepodařilo se nám potvrdit nic z toho, co Bruce tvrdil. Nepamatoval si ani,
co měli na sobě.
Bruce Koklich vytvořil představu o tom, že po Janě šel někdo cizí.
Už od začátku vyšetřování nás neustále někam směroval.
Myslel si, že někdo možná ukradl
auto nebo šlo o únos, nebo že to byla ta osoba
z hlasové schránky.
Na každou věc jsme se museli podívat, ale následně jsme všechny vyloučili.
Bruce měl motiv. Bruce jako jediný.
Bruce mohl z Janiny smrti hodně získat.
Milion dolarů ze životní pojistky a veškeré
nemovitosti i jejich krásný dům, který stál přímo na golfovém hřišti.
Kdyby se mu podařilo vyhnout rozvodu, dostal by všechno.
Považuje vás policie v případu za podezřelého?
Pokud vím, tak ne. Dělám, co můžu, abych ženu dostal zpátky.
Bruce neprojevoval typické známky zármutku.
Jeho žena se pohřešuje a on chodí ven ve snaze poznávat ženy a navázat
s nimi sexuální vztahy.
Zdálo se, že Bruce chtěl být svobodný. Chtěl být realitním magnátem,
který má peníze a obrovský majetek.
A Jana mu stála v cestě. A tak přišel s plánem,
jak se svojí manželky definitivně zbavit.
Mám za to, že Bruce svou ženu zabil v sobotu brzy ráno.
Bruce zabalil její tělo do prostěradla spolu
s povlakem na polštář nebo ručníkem. A přesunul její tělo do Pathfinderu,
který stál celou dobu v garáži.
Přesto, že bylo tělo důkladně zabaleno, přesto nějaká krev protekla.
Tělo začíná vypouštět tekutiny při rozkladu.
A tak mě napadá, jestli ji nenechal v garáži celou sobotu a neděli.
A následně její tělo odvezl a pohodil někde mezi jejich domem a Signal Hill.
Protože v neděli v noci Pathfinder spolu s ním na místě řidiče zahlédli
v Signal Hill.
A potom šel domů šest a půl kilometru do Lakewoodu.
Tým odvedl skvělou práci, když vyloučil veškeré další možnosti.
Všechny stopy vedly ke Koklichovi.
Když si dáte všechny tyto zásadní a usvědčující věci dohromady,
důkazů bylo dost na to, aby prokuratura vydala zatykač.
MUŽ ZADRŽEN ZA VRAŽDU ZMIZELÉ MANŽELKY
30. LEDNA 2002 JANA SE POHŘEŠUJE ČTYŘI MĚSÍCE
Když jsem se dozvěděl, že Bruce zatkli za vraždu Jany,
veškeré jednotlivosti do sebe začaly zapadat. S manželkou nás rozesmutnilo,
že musíme připustit, že s tím měl Bruce něco společného.
Spousta nepřímých důkazů naznačuje, že Bruce není nevinný.
Napadlo mě: „To je super, bude vysedávat ve vězení, než začne proces.“
Ale páni, to jsem se mýlila. Pustili ho na milionovou kauci.
Miluji svou ženu a doufám, že ji objeví.
A jsem naprosto nevinný.
18. ÚNORA 2003 ZAČÍNÁ PROCES
Po mnoha měsících, téměř po roce, začal proces.
K usvědčení bylo třeba dokázat, že to on má na svědomí její zmizení,
protože ji zabil.
Ale problém je, že jsme neměli ten nejlepší důkaz, tedy mrtvolu.
Pátrání po těle stále trvá.
Případ nám všem otevřel oči,
protože nikdo z nás dosud skutečně nedělal na případu bez mrtvoly.
Není moc takových, které vyústí v odsouzení.
My měli jenom samé nepřímé důkazy.
Pro prokuraturu bude obrovský oříšek přesvědčit mimo důvodnou pochybnost
všech dvanáct porotců o jeho vině.
Nebezpečím u případu bez těla je to, že pochybnost máte vždycky.
Jana měla životní pojistku v hodnotě milionu
dolarů. Bruce mohl pojistku vybrat. Prokuratura potřebovala dokázat,
že za tím byl finanční motiv.
Prokuratura měla hodně dobrých svědků, kteří chtěli přijít a
svědčit v Janině jméno.
Cítila jsem to jako svou povinnost.
Byla to nejmilejší žena na světě. Tohle si nezasloužila.
A když jsem uviděla Bruce, nebyl ani trochu nervózní.
Bruce chtěl svědčit, což bylo poměrně překvapivé. Většinou,
když obžalovaný předstoupí k výpovědi, napáchá tím pro sebe víc škody než užitku.
Obhajoba nicméně přišla se silným argumentem.
Neexistuje vůbec žádný motiv.
OBHÁJCE
Ani mezi nimi osobně,
ani finanční, jak bylo naznačeno.
Bruce Koklich vypověděl, že měli se ženou dobrý vztah.
Jeho tým právníků představil fotky ze společných dovolených.
Ukázali porotě také blahopřání k narozeninám a výročí,
která si pár posílal v průběhu manželství.
Vykreslil odlišný obraz toho, co se dělo. Otázkou bylo, jestli na to porota skočí?
Jako detektiv máte vždycky pocit,
že jste dali dohromady obrázek a oni ho pak budou soudit. A stačí jeden člověk,
kterému se to nepozdává a váš případ skončí.
Po představení všech důkazů přečetl soudce porotě instrukce.
A ta se odebrala stranou poradit.
Uplynul den a nic se nestalo. Další den, další a tak to šlo dál a dál.
Jakmile to trvá déle než den či dva, začínám se obávat.
V tomto případě se porota radila šest dnů.
Sedm bylo pro vinen a pět pro nevinen. Nedokázali se dobrat
jednohlasného verdiktu. Soudce prohlásil řízení za zmatečné.
Porota se neshodla.
Těžko se to přijímá, sedm porotců věřilo tomu, co jsme představili.
Nemohla jsem uvěřit, že to Bruceovi prošlo. Zabil Janu a zůstane na svobodě.
Prokuratura se na to musela pořádně podívat. A pak se rozhodlo,
že do toho půjdeme znovu, jen musíme postupovat odlišně.
ŘÍJEN 2003 O OSM MĚSÍCŮ POZDĚJI
Požádali mě, abych přišel vytvořit tak
zvaný vizuální proces, během kterého představíme veškeré nepřímé
důkazy v prezentaci. S grafy.
Zdůrazníme, že Janu zabil kvůli životní pojistce.
Soustředíme se na časovou osu.
Povlečení, nastrčené auto,
to všechno ukazovalo na Bruceovu vinu.
DRUHÝ PROCES S MANŽELEM ZA VRAŽDU JDE K POROTĚ
Když se porotci na konci procesu odebrali radit, měla jsem velmi dobrý pocit.
Porotci se vzdálili jen na několik hodin. Neuběhlo ani půl dne a už zazněl bzučák,
že došli k verdiktu.
Porota vyšla ven a přečetl se jejich verdikt.
Bruce Koklich byl shledán vinným.
KOKLICH VINEN ZE ZABITÍ MANŽELKY
Pamatuji si, že jsem tam seděla a brečela. Všechno se to nahromadilo.
Teď můžeme naplánovat Janě rozloučení.
Jen bych si ho přála přimět říct, co s ní udělal.
Pachatel má rodinu taky. A ta je zklamaná a zahanbená.
Opravdu není důvod, proč Jana musela zemřít.
Zvlášť zničující je nevědět, kde je její tělo,
abychom našli útěchu v posledním rozloučení.
Bruci, vzal jsi nám ženu, která tě milovala.
Vzal jsi všechno, čím Jana byla a mohla být.
Vzal si nám dceru.
Vzal jsi nám neteř a sestřenici.
Jejímu otci jsi vzal vůli žít
i jedinou věc, která ho těšila.
Budete držen ve státní věznici
na zákonem předepsanou dobu, tedy patnáct let až doživotí.
Když soudce vyslovil Bruceův rozsudek, otočil se a jen se na mě podíval se slovy:
„Neboj, budu v pohodě.“ A nasadili
mu pouta a odvedli ho pryč.
Je to samolibý manipulátor a myslel si,
že se z toho nějak vyvlékne kouzlem osobnosti. Ale nezabralo to.
Bruce buldočí detektivy od vražd nepřechytračil.
Všichni se prací na oddělení vražd hodně pyšní. Dostanete případ a děláte na něm.
Nenecháte to být.
I když jsem s Brucem stále v kontaktu, nesoucítím s ním ani s jeho situací.
Ale nemůžu ho potrestat víc, než už je potrestán.
Cítím s její matkou Janeth i otcem, protože nevědí, co se jejich dceři stalo,
to je velice smutné. Láme mi to srdce.
Jana mi chybí každý den, pořád to bolí.
Byla laskavý člověk.
Ano, hrozně se mi stýská.
Promiňte.
To, že jsme dokázali tuhle skládačku složit
dohromady a dostat ji před soud, kde ji posoudilo dvanáct lidí,
kteří se následně jednohlasně shodovali s tím, co
jsme s týmem připravili, je ohromně naplňující.
Já se za tím ohlížím teď, kdy už nedělám detektiva na vraždách,
a to jsem ve výslužbě pouhých 32 dní. Pořád mi jde hlava kolem.
Jo. Když jsem opustila oddělení vražd, bylo to hodně skličující.
Jako bych opouštěla rodinu. Chybí mi to nadšení, výzva řešení případu.
Rok jsem o tom přemýšlela a musela se vrátit. Výslužbu jsem nezvládla.
Brečela jsem.
Fakt. Natolik jsem se nesžila s odchodem, moje srdce to cítilo úplně jinak.
Karen Shonková odešla do výslužby a pak se vrátila. Je workoholička.
Šílená ženská se vrátila.
Jen hodně malé procento lidí přijde na vraždy na šerifovo oddělení,
tam zůstane řekněme déle než deset let. A vyžaduje to zvláštní osobnost,
co se vyrovná s traumatem, co tu zažíváme.
Žádná práce se té naší nepodobá. Ani práci u policie,
natož konkrétně na vraždách. Myslím, že s tím se z toho stane rodina.
Nesmíte zapomínat. V té místnosti jsou různé ideologie.
Různá náboženství. Různé rasy.
Dá se říci, že různé politické strany.
Ale spojíte síly…
kvůli té práci.
Člověk byl částí něčeho většího.
Máte na bedrech zatraceně naloženo, ale to je super, ne?
-Přesně. -Rozjedete to na plný pecky.
Kdybych měl říct, co mi chybí, pak lidi, se kterými jsem pracoval. A legrace,
co jsme si užili. Čas na práci a čas na hraní.
Uvnitř zůstanete detektivem.
Kdybych se měl vrátit a celé to podniknout znovu, a věděl bych fajn,
tohle tě čeká v následujících 30 letech, pak bych nezměnil absolutně nic.
Byla to nejúžasnější jízda mého života. ak bych nezměnil absolutně nic.