På Manhattan finns det två spaningsrotlar som enbart utreder mord:
Manhattan North och Manhattan South.
De utreder de allra mest brutala och svårlösta morden.
Det här är deras berättelser.
Joey skulle gå ut den lördagskvällen, men vi två pratade inte om vart.
Han var 26 år. Han var vuxen.
Jag träffade Joey Comunale under första året på Hofstra.
Han var mer än en vän. Vi blev som bröder.
Joey verkade tystlåten,
men när man lärde känna honom var han mycket utåtriktad. Alla älskade honom.
Den lördagskvällen tänkte vi gå på en fest.
Men i sista minuten bjöd han med mig in till stan,
till Gilded Lily med en liten grupp vänner.
Vi tjafsade lite om det, så vi gick till olika ställen den kvällen.
På söndagen messade jag Joey tidigt på morgonen.
Jag visste att han sov och att det skulle dröja innan han svarade.
Klockan hann bli 12. Lisa frågade mig: "Har du hört av Joey?"
Jag sa: "Nej, har jag inte." Jag ringde, men han svarade inte.
Jag ringde nog sex gånger mellan klockan 12 och 13
för jag måste anmäla mitt "Fantasy football"-lag före 13,
och han hjälpte mig jämt att ta ut laget, men han hörde inte av sig.
Jag tänkte att han kanske sov över hos sin kompis Max.
Jag minns att jag pratade med Pat i telefon och att han var orolig.
Jag sa: "Killar går ut. De träffar tjejer."
"De känner inte varandra. Alla går hem till nån."
"De festar. Det är inget ovanligt."
Jag blev inte orolig.
När dagen övergick i eftermiddag och Joey inte hörde av sig,
började jag bli lite nervös och orolig.
Dagen gick och vi hoppades att vi skulle höra av honom.
Vi väntade, men det blev inte så.
Vårt jobb är att se till att ni kan åka hem och sova om natten.
Familjen måste få veta vem som mördade deras släkting.
Inget är viktigare än medkänsla med offren.
Jag har alltid gillat att få se in i folks liv. Vad hände egentligen?
Man vill få fram sanningen. Det är kriminalarens jobb.
Ens instinkt är att hjälpa folk.
I New York är NYPD…
…det bästa vi har.
14 NOVEMBER 2016 KL. 09.00
Jag jobbade som kriminalutredare i 17:e distriktet.
Den 14 november 2016
blir vi uppringda av receptionen.
De hade en pappa där
vars son hade åkt till stan för att festa och sen inte hört av sig.
Inspektör Yeoman Castro och jag är på kontoret.
En uniformerad polis kommer in med två män,
Pat Comunale och hans bror Joe Comunale.
De utstrålade en känsla av brådska.
Man såg på deras ansikten
att de var mycket bekymrade och oroliga.
Pat sa: "Min son Joey har varit saknad i ungefär 16 timmar."
Han hade försökt få tag i honom många gånger utan framgång.
Jag frågade pappan om det var ovanligt att han inte hörde av honom.
Pat säger: "Jag talar regelbundet med min son."
Jag tänkte: "Okej, det är Manhattan." Ungdomar kommer hit och festar.
Man vet att de sover över hos andra, bor på hotell.
Vissa blir fulla. De däckar på gatorna.
"Vi hittar honom."
Yeoman och jag delar på oss.
Yeoman sitter med Pat vid skrivbordet, och jag kollar upp allt i datorn.
Jag söker i alla system efter Joeys namn och födelsedatum.
Olika varianter och oidentifierade personer.
Han var varken på nåt sjukhus eller i nån arrest.
Han fanns ingenstans.
Jag sa till inspektör Castro att en av Joeys vänner hade ringt kvällen innan.
Han sa: "Jag vet att du söker Joey. Jag har hans mobil."
Jag sa: "Varför har du den?"
Han berättade vad som hade hänt kvällen innan.
De hade åkt in till stan för att gå på Gilded Lily,
ett helt okänt ställe för mig.
Det var en nattklubb.
När de lämnade Gilded Lily
pratade Joey med tre tjejer.
Det var då kompisen tog Joeys mobil för att ringa sin flickvän.
Min gissning är att samtidigt dök två andra killar upp och sa:
"Vill ni hänga på med efterfest?"
Två taxibilar kommer och Joeys vän säger: "Jag har din mobil."
Joey säger: "Du kan ge mig den imorgon."
Sen hoppar de in i taxin och åker till efterfesten.
Sen såg han inte honom igen.
När jag hade pratat med Pat,
sökte jag på Gilded Lily på Instagram.
Jag började kolla på taggade foton, och det fanns hundratals,
för att försöka hitta Joey i bakgrunden på nåns foto…
JOEYS BÄSTA VÄN
…eller hitta nån ledtråd, för vi hade inget att gå på.
Jag såg ett foto med tre tjejer ihop med en kille jag känner.
Jag ringde honom.
Han sa: "Det är tjejerna Joey var med igår kväll."
Jag fick numret till Jenna.
Jag messade henne och frågade: "Vad hände med Joey igår?"
"Vet du var han är? Är han med dig?"
Hon sa: "Nej, vi var på en fest."
Efter några timmar hade Joey och en kille som hette Larry,
följt tjejerna till en Uber och vinkat av dem.
Pat kunde ge mig
namnet och numret på den sista personen Jenna såg Joey med.
Han hette Larry Dilione.
Jag ringde upp Larry och förklarade att vi letade efter Joey Comunale,
som han hade varit på efterfest med.
Han sa: "Jag träffade honom utanför Gilded Lily
och bjöd med honom på efterfest hos en rik kille på Upper East Side,
i Grand Sutton-byggnaden."
Larry sa att han sist hade sett Joey var när Joey lämnade byggnaden
för att följa Jenna och hennes vänner till deras Uber hem till New Jersey.
Då var klockan 06.30.
Sen minns han bara att han gick in igen ensam.
Då ringde jag Jenna.
Jenna berättade om efterfesten i lägenhet 4C.
Värden hette James Rackover.
Enligt Jenna, när gruppen kommer dit,
kommer hon i lägenheten och där inne fanns en man.
Han heter James Rackover och han hade bar överkropp.
Enligt Jenna klädde han inte på sig på överkroppen på hela natten.
Nån gång under festen hävdade James att han hade varit en manlig strippa,
och han ville ge Jenna en lapdance.
Och som tur var filmade en av tjejerna det.
James har bar överkropp. Han ger en av tjejerna en lapdance.
Han tävlar med Larry Dilione. "Vem är bäst på lapdance?"
Hon sa att Larry Dilione hade en fällkniv
som han snortade kokain från.
Hon lade märke till att Joey var lugn,
men han verkade vara extremt berusad.
Han drack stora mängder whisky och öl,
men han hade inga oenigheter med nån av personerna i lägenheten.
Efter festens slut minns Jenna
att hon vänder sig om i Ubern för att säga hej då.
Då ser hon Larry och Joey slå knytnävarna mot varandra.
Hon antog att han gick därifrån eller återvände in till festen.
Jenna målade upp en bra bild av vad som hände på efterfesten,
men hon besvarade inte den avgörande frågan:
"Var är Joey?"
2 TIMMAR EFTER ATT JOEY ANMÄLDES SAKNAD
Jag märkte att Pat var orolig.
Jag har själv söner, så jag tänkte: "Vet ni vad, vi åker till byggnaden."
Kriminalinspektör Castro var samvetsgrann.
Han engagerade sig och snackade inte skit. Han ville veta vad som pågick.
Han visste att nåt var fel.
Vi satte oss i hans polisbil och åkte till Grand Sutton.
Grand Sutton-lägenheterna ligger på East 59th Street.
För de som inte känner till området,
kallas det Sutton Place.
Det är inte för de rika.
Det är för de snuskigt rika.
Klockan 11 kom vi till Grand Sutton.
Det är nästan som att gå in på ett hotell.
Det finns en portvakt, en concierge.
Vi sa: "Vi går till 4C, James Rackovers lägenhet."
Vi knackade på och städerskan öppnade.
James var inte där.
Jag sa: "Det var fest här igår kväll, och en kille är försvunnen."
"Får jag se mig om?" Hon öppnade och sa: "Inga problem."
Det var en liten lägenhet.
Vi gick in. Det var mycket rent.
Vi såg inget som borde ha fått några varningsklockor att ringa.
Vi hittade inte Joey och vi gick därifrån.
Då ringer jag James Rackover.
Han säger att han inte känner Joey. "Han är en främling."
"Han kom till efterfesten med Larry
och en av Larry Diliones och James Rackovers vänner, Max Gemma,
och de tre tjejerna han hade träffat på Gilded Lily."
Allt han vet är att Joey lämnade byggnaden med Larry och aldrig kom tillbaka.
När vi pratar med Max Gemma säger han att han var på efterfesten,
men att han blev trött och somnade på soffan.
När han vaknade ser han varken Joey eller nån annan.
Han går hem.
Så jag åkte tillbaka till lobbyn
för att titta på övervakningsfilmer från Grand Sutton.
Jag tittade efter bevis eller ledtrådar som kunde visa var Joey var.
Emellanåt kallade han dit mig och frågade: "Är det Joey?"
Vi tittade på videon och han sa: "Det där är Joey."
KL. 04.19 - JOEY COMUNALE
Man ser gänget komma dit ungefär halv fem på morgonen.
De går in på Grand Sutton och åker upp till fjärde våningen.
Och sen, vid 06.30,
ser man Joey Comunale, Larry Dilione och de tre tjejerna.
De åker ner med hissen. Vi byter kameravinkel.
Vi går till utsidan.
Vi ser dem gå ut därifrån och gå fram till trottoaren.
Perfekt.
Beroende på vart han svänger
vet vi hur vi ska få fler filmer och börja följa honom.
Medan bandet rullar vidare ser vi Larry Dilione gå tillbaka in,
och Joey följer med honom.
Jag tänkte: "Vänta, du sa att han inte gick in igen."
Då visste jag att nåt var fel.
Jag sa till min bror: "Han gick inte levande därifrån."
Jag vet inte varför.
Ursäkta.
Det var bara en känsla jag fick.
Joseph var min första son. Han var alltid en jättefin unge.
Joey och jag förenades alltid i vår sportkärlek.
Jag älskade hockey och tog med honom på hans första match, sen var han fast.
Han började åka skridskor när han var fem,
och började tävla när han var åtta.
Varje år reste vi ihop.
Det kunde vara för att se New York Giants, eller en Rangers- eller Yankee-match.
Sporten förde alltid oss samman.
Joey älskade mat, italiensk mat.
Även när han hade flyttat hemifrån åt han oftast middag här.
Även om han älskade sport så satte han på Food Network
för att se vad som kunde vara bra att göra
och vad jag kunde laga åt honom.
Joey hade en handelsexamen från Hofstra.
Som tur var, för Joey och hans vänner,
hade jag ett säkerhetsföretag på Long Island.
Om man pratar med hans vänner, säger de att han var HR-chef.
Han ordnade jobb åt sina vänner hos mig, så att de skulle få en bra start.
Han tog hem många tjejer för att se om jag skulle ge dem tummen upp.
Det gjorde jag jämt i hopp om att han skulle gifta sig.
Han sa alltid: "Inte förrän jag är 35."
När jag pratar med Joeys vänner säger alla att han var deras bästa vän.
Och jag tänker: "Hur kan en grabb ha 40 bästa vänner?"
Jag har för mig att man säger:
"Döm inte en man efter hur mycket pengar han har…"
"…utan hur många vänner han har."
Han hade många.
Pat var synligt upprörd.
Därför pausade jag videon
och bad hans bror Joseph att köra Pat tillbaka till min station,
och vänta på mig där.
När en kriminalares misstankar börjar stärkas
ringer de mordgruppen.
Kriminalutredare Castro sattes på fallet för 17:e distriktets räkning.
Jag var mordutredaren som fick fallet.
Men vi är inte ensamma.
Alla deras utredare och alla från mordgruppen samarbetar
för att utreda fallet.
Yeoman ringer mig.
Han säger: "Marty, kom hit och hjälp mig."
-Så jag åker till byggnaden. -Det finns bara två alternativ.
Antingen är Joey kvar i byggnaden eller så har han lämnat den.
Vi måste genomsöka hela byggnaden.
Jag sa till vicevärden: "Vi börjar på taket och fortsätter neråt."
Vi åker upp och går ut från hissen…
…men jag har höjdskräck.
I ögonvrån såg jag 59th Street-bron och Ed Koch-bron.
Jag försöker att inte titta ner…
…för att inse exakt hur högt upp jag är.
När jag hade konstaterat att Joey inte var på taket,
började vi söka igenom en våning i taget.
Vi gick 36 trappor ner,
ner till källaren och ut på innergårdarna.
Jag hoppas stöta på Joey och kunna säga: "Hördu, vakna. Åk hem."
Men…det blev inte så.
Jag går till parkeringshuset och frågar vakten:
"Parkerar James Rackover i 4C sin bil här?"
Han säger: "Javisst, han kör en stor svart Mercedes."
Jag sa: "Är det den där borta?" Han sa: "Ja."
Den såg ren ut,
förutom att den var täckt av brunt lite jordliknande damm.
Jag gick runt den och såg bruna fläckar,
som utsmetade fingeravtryck på bakluckan.
Och jag…
Det var nåt som inte kändes bra.
Jag sa: "Vi spärrar av bilen tills vi vet vad som pågår."
Men vakten sa: "James Rackover äger inte bilen."
"Den ägs av en herre i lägenhet 32B, Jeffrey Rackover."
Namnet Jeffrey Rackover lät bekant.
Han har en stor reklamskylt
när man lämnar Midtown-tunneln på väg in i Queens.
Han sålde smycken till Oprah.
Han hjälpte Trump med förlovningsringen till Melania.
Han var känd som stjärnornas juvelerare.
Helt ärligt.
Alla sa: "Ja, Jeffrey Rackover är stjärnornas juvelerare."
"Jag vet inte vem han är."
Jag köper inte smycken i den inkomstklassen.
Portvakten, Eduardo Souza,
berättade att James Rackover var Jeffreys förlorade son.
Han hade kommit tillbaka in i hans liv de senaste åren.
Ungefär 2014 började James komma till byggnaden med Jeffrey.
Sen började han tillbringa mer tid där.
Efter ungefär två år ville Jeffrey att James skulle ha en egen lägenhet.
Han kom ner och förhörde sig om det fanns några lediga lägenheter.
Sen flyttade han in.
Det var då vi fick veta att han var den förlorade sonen.
Han hade ett förhållande med en kvinna under sent 80-tal eller tidigt 90-tal
som hade resulterat i en hemlig son
som mystiskt bara dök upp vid hans tröskel.
Det var märkligt.
Men som portvakt gräver man inte i folks privatliv.
När James fick en egen lägenhet, 4C,
ökade festerna betydligt.
Vi tittade på många timmars video
i hopp om att Joey skulle synas på nån av skärmarna.
Medan vi tittar på övervakningsfilmerna
knackar portvakten, Eduardo Souza, mig på axeln och säger:
"James Rackover kommer in nu."
Jag tittar upp och ser honom.
När han går förbi mig, säger han: "Lycka till med att hitta videon."
Sen fortsätter han gå.
Jag blev överrumplad och tänkte: "Vänta, vad?"
Jag sa till Castro: "Vad fan är det där?"
Han såg på mig och sa: "Det vette fan."
Hans arrogans chockerade mig. Jag tänkte: "Varför är han så kaxig?"
Han gick förbi med axlarna bakåt och kaxigare än nånsin.
Då säger portvakten: "James ringde mig igår."
Kvällen innan ringde James och frågade
hur länge kamerorna spelade in.
Jag sa: "Det var en konstig fråga. Varför frågar du det?"
Han sa att han hade bråkat med sin flickvän
och misstänkte att hon hade stulit nåt. Han ville kolla banden.
Jag sa att vi spelar in i 24 timmar, sen byter vi band.
James tolkade det nog som att banden spelades över efter 24 timmar.
Men vi raderade dem inte.
Vi bytte bara band och sparade dagens inspelning.
Han antog att inspelningen av de senaste 24 timmarna var borta,
när vi i realiteten hade tillgång till den.
Det fick varningsklockorna att ringa.
KL. 21.00 12 TIMMAR EFTER ATT JOEY ANMÄLDES SAKNAD
Kriminalinspektör Castro ringde mig på mobilen.
Han sa: "Jag vill att du kommer över med några av Joeys kläder."
"Vi ska låta hundar försöka plocka upp Joeys doft
för att se var han kan vara."
Jag åkte hem till Joey.
Jag tog en handduk och några klädesplagg.
Jag minns att jag fortfarande hade en strimma av hopp.
Kanske är det inte som jag tror.
Jag ombads att söka igenom en del av Grand Suttons parkeringshus.
Jag frågade: "Vill du jobba?"
Han spetsade öronen och jag släppte honom.
Hunden gick längst in och plötsligt började han jobba.
Jag vet när min hund jobbar. Han viftar med svansen.
Plötsligt viftar han snabbare och snabbare.
Då har han fått upp vittringen.
Han gick till en fyradörrars svart Mercedes.
Han slängde nosen mot bagageutrymmet.
Och han… Han skällde, rejält.
Det lät jättemycket.
Han säger att han har fått upp vittringen
på nån form av mänsklig förruttnelse, blod,
nåt som indikerade mänsklig förruttnelse.
Man behöver ett domarbeslut för att ta sig in i fordonet
och se om det faktiskt finns bevis eller en död kropp i bagageutrymmet.
När parkeringen var klar frågade inspektörerna mig:
"Kan vi se om han pekar ut nån lägenhet?"
Jag tog med hunden till fjärde våningen. Jag sa "sök".
Hunden svängde vänster i korridoren och sen markerade den.
Han rev hårt på en dörrkarm, 4C.
James öppnade dörren. James Rackover.
Han sa: "Dra åt helvete, snutjävlar. Ni behöver ett beslut om husrannsakan."
"Dra åt helvete."
Jag tänkte: "Är han en idiot?"
När jag fick veta att hunden hade markerat,
visste jag att den hade markerat för blod och att nåt hade hänt där inne.
Samtidigt börjar andra kriminalare från min polisstation
att gå igenom soporna från samtliga lägenheter.
Vi lät hunden undersöka sopsäckarna för att se vilka han markerade vid,
så att vi kunde börja med dem.
Hunden markerar vid en säck som inte har öppnats än.
Inne i säcken finns ett överkast.
Det står "James Rackover" på det.
Teknikerna börjar hitta pappershanddukar och handdukar
som ser bloddränkta ut.
De öppnar en säck till.
I den hittar vi bloddränkta klädesplagg som tillhörde Joey
som vi hade sett på videon.
Vi hittar hans guldkedja och hans bankkort.
De hittade även Joeys legitimation i sopsäcken.
Efter alla de fynden måste man få ett beslut om husrannsakan
och återvända till lägenheten med brottsplatstekniker.
KL. 02.00 17 TIMMAR EFTER ATT JOEY ANMÄLDES SAKNAD
Medan Yeoman skaffar beslut om husrannsakan
återvänder jag till kontoret och kollar upp James Rackover,
Lawrence Dilione och Max Gemma.
Vi upptäcker att Max Gemma har en privilegierad bakgrund.
Hans pappa hade varit borgmästare i Oceanport, New Jersey.
Han delar lägenhet med Larry Dilione.
Larry Dilione påminner mycket om Max Gemma.
Han kommer från en bra familj i New Jersey.
De hade ägt fullblodshästar.
Han hade hamnat i slagsmål några gånger,
utöver det hade han ingen kriminell bakgrund.
När vi började kika på James Rackover så var han inte James Rackover.
Han hette James Beaudouin.
Han kommer inte från New York. Han kommer från Florida
där han har gripits många gånger och suttit i fängelse.
Han hade avtjänat 1,5 år för inbrott i Florida.
Vi såg att han hade släppts mot borgen, lämnat Florida
och tagit sig till New York.
När vi grävde lite mer i James bakgrund och namnbyte
upptäckte vi att Jeffrey Rackover inte är James biologiska pappa.
Jeffrey Rackover hade ansökt om
att James Rackover skulle få ta hans namn.
Jag tror att Jeffrey träffade James på ett kvartersgym nära vår byggnad.
De blev vänner och han presenterades under de följande veckorna
först som "min vän", sen "min nevö" och till sist som "min son".
Vi förstod oss inte på relationen mellan Jeffrey och James, ärligt talat.
Historien om att James är Jeffreys förlorade son
och att de på nåt vis har hittat varandra igen efter många år…
Det är inte sant.
Man börjar undersöka saken och tänker:
"Vad är sanningen om deras relation?"
De framstod inte det minsta som far och son.
Deras sätt mot varandra…
Jag älskar min pappa, men de var kärleksfulla på olika vis
som jag inte skulle vara mot min pappa.
När man ser på allt som rör James,
ringer ett antal varningsklockor.
James har en fattig bakgrund.
Han har ett okvalificerat jobb i Florida
och har på relativt kort tid omvandlats till James Rackover.
Nu bor han i den här byggnaden och kör den här bilen.
Han går på klubbar och restauranger,
och det är inget man vill förlora om man är James.
Alla andra kommer att ha sina familjer.
De kommer att ha kvar familjens pengar, men James riskerar att förlora allt.
Jag tror att han kan göra vad som helst för att upprätthålla livet
och stilen som han har nu.
KL. 04.00 19 TIMMAR EFTER ATT JOEY ANMÄLDES SAKNAD
I väntan på beslutet om husrannsakan ser vi på videor från parkeringen.
Vi vet att James lämnar det vid kl. 21.45 på söndagen,
kvällen efter festen, och att han tar Jeffrey Rackovers bil.
När vi gjorde bakgrundskollen på James,
kunde vi fastslå att hans körkort var indraget.
Det innebar att vi kunde gripa honom
för att ha kört utan körkort.
-James, varför dödade du honom? -Vad hände där inne?
Men tyvärr, när vi griper honom,
åberopar han sin rätt till advokat. Vi fick inte prata med honom.
Det lilla hopp vi hade om att han skulle säga var Joey fanns…
Det skulle inte hända.
24 TIMMAR EFTER ATT JOEY ANMÄLDES SAKNAD
Tisdagen den 15 hade vi fått beslutet om husrannsakan av lägenhet 4C.
Teknikerna går in.
När de påbörjar sin genomsökning behandlar de platsen med luminol.
Det gör att man kan se blod i ett visst ljus.
När teknikerna undersöker badrummet lyser hela rummet upp.
Överallt. På väggarna, i badkaret och på golvet.
Det indikerar att mycket blod har tvättats bort därifrån.
Samma sak i vardagsrummet.
De sprejar luminol vid soffan, på golvet
och hittar bloddroppar.
De testar blodet för att se om de kan avgöra vems det är.
Brottsplatsteamet samlade in köttknivar
som de hittade diskade i diskmaskinen.
Köksknivarna fördes till labbet
för att se om blod hade sipprat in i handtagen.
När man lägger samman fynden i soporna
och fynden på brottsplatsen,
vet man att Joey har råkat ut för nåt hemskt,
och att han sannolikt är död.
Man kan inte leva efter allt det.
Trots alla fynd vi hade gjort,
vägrar James att prata med oss,
och Max Gemma kan inte säga nåt om var Joey finns
eftersom han hävdar att han sov på soffan.
Därför fokuserar vi på Larry Dilione.
Eftersom vi redan har James i förvar,
vill kanske Larry ta den här möjligheten
att vara den första som berättar vad som hände,
utan att veta vad James kanske avslöjar.
Och han kom till oss.
När Larry kom frågade vi honom om han kunde sprida nåt ljus över
varför vi hade hittat så mycket blod.
Han håller fast vid sin historia om att han inte vet var Joey är.
Man kan anklaga nån eller så kan man säga:
"Du är kanske skyldig, men han är skyldigare."
Det är ett försök att få en utsaga från honom.
Men Larry ville inte besvara den typen av frågor.
Då försökte vi vädja till hans mänskliga sida
och sa att Joey Comunales familj är orolig och vill få hem honom.
"Hur skulle du känna om det var din familjemedlem?"
När Larry hörde det valde han att säga
att han kunde föra oss till platsen där Joey fanns.
Han vägrade däremot att berätta vad som hade hänt.
Han gav oss vägbeskrivningen till baksidan av en blomsterhandel
i Oceanport, New Jersey, där han hade bott förut.
Där skulle vi leta.
Vi åkte dit i en karavan med blåljus och sirener.
Vi kör i 130-150 kilometer i timmen ut till platsen.
Vi kom fram till blomsterhandeln.
Vi begav oss till det öppna området på baksidan
där vi skulle hitta Joey enligt Larrys angivelser.
Vi kommer dit och brottsplatsteknikerna
börjar långsamt avlägsna jorden.
Det första jag ser är en hand.
Den är halvt knuten.
Den sticker upp ur marken som på film.
Efterhand som de avlägsnar jorden
börjar man se Joeys ansikte, man börjar se hans bröstkorg
och man ser att han var förkolnad.
De hade alltså tänt eld på honom.
Vid det här laget har vi inte sovit på flera dagar.
Vi var utmattade, men det här var nåt vi måste göra.
Vi måste vara de första som meddelade föräldrarna.
Jag och inspektör Chen sätter oss i bilen
för att köra från Oceanport, New Jersey, till Stamford, Connecticut,
för att prata med Pat Comunale och informera honom om
att vi hade hittat Joey.
Ingen sa ett ord under bilfärden.
Känslorna finns där, men man har ett jobb att göra,
så man trycker undan allt…
…och fortsätter köra.
Vi satt precis här och jag hörde bildörrarna.
Jag hörde bildörrarna…
…och visste varför de kom.
Vi går in i huset och Lisa kommer ner. De lyssnar intensivt och ser på oss.
De två kriminalutredarna berättade att de…
…hade hittat honom.
Och…vår värsta mardröm besannades.
Jag har aldrig sett så mycket smärta i någons ögon, som i de föräldrarnas.
Vinka till pappa.
Man önskar ingen att känna den smärtan.
Joe!
-Var det roligt? -Jajamän!
Det var…
Jag visste det redan,
men det här var början på nästa kapitel…
…som handlade om att få rättvisa för Joey.
Det enda jag kunde tänka på nu var
att se till att de där tre jävlarna fick allt de förtjänade.
16 NOVEMBER 3 DAGAR EFTER MORDET PÅ JOEY COMUNALE
Rättsläkaren i New Jersey utförde obduktionen.
Han konstaterade att Joey Comunale hade tillfogats 14 knivhugg,
några efter döden.
Han hade brutna ben.
Han hade blåmärken på händerna och ett stort sår på axeln,
som vi tror kan ha uppstått när de försökte stycka honom.
Och hans kropp hade bränts.
Jag kan inte på nåt vis förstå varför det här hände.
Det var omänskligt. Det var vidrigt.
Det är äcklande att tänka på
att de kunde behandla en annan människa som skräp.
När man hade testat köksknivarna som hittades i diskmaskinen
konstaterade man att Joeys blod fanns inuti handtagen.
Man fastslog även att blodet i lägenheten kom från Joey.
Fyndet av mordvapnet
ihop med att obduktionsrapporten stödde bevisen från lägenheten,
gav oss svar på hur han hade blivit mördad.
Nu var den avgörande frågan hur de hade fått ut honom ur byggnaden.
Vi samlade in och gick igenom stora mängder videomaterial,
och ändå såg vi det inte.
Den enda filmen vi inte fick tag på var från en kamera
som satt på en grannbyggnad
och som råkade vara skadad.
Till slut lyckas man återskapa videon.
Den besvarade en viktig del av vår fråga.
När vi börjar gå igenom den övervakningsfilmen
ser man James Rackover
parkera den svarta Mercedesen framför Grand Sutton.
Rackover hämtar bagagevagnen.
Sen försvinner han ur kamerabilden.
När han dyker upp igen ligger det en stor sportbag på vagnen
som han placerar i bagageutrymmet på den svarta Mercedesen.
Om man ser ut från fönstret i lägenhet 4C
ser man i riktning mot 59th Street och Grand Suttons framsida.
När jag såg det och pratade med Yeoman,
sa jag: "Herrejävlar!"
"De här killarna… knuffade ut honom genom fönstret."
Då skulle de inte väcka nån misstanke när de gick igenom lobbyn,
som var byggnadens enda utgång.
När man ser videon ser man att de gör det ihop.
De två samarbetar
för att föra bort och gömma kroppen.
Gjorde du det?
6 MÅNADER EFTER MORDET
Vad hände i lägenheten? Vad hände den kvällen?
-Gjorde du det? -Mördade du honom?
Knivhögg du honom?
Den 10 maj greps både Larry och James
för mord, förhindrande av rättvisan och gravfridsbrott.
James satt redan i förvar för att ha kört utan körkort.
Jeffrey lade inte ut några pengar för att hjälpa honom ut.
Vid nån tidpunkt insåg han nog att han gjort ett misstag
med att skaffa sig en "son" som var en mördare.
Vid den tidpunkten hade vi ingen anledning att tro
att Max Gemma var inblandad i mordet.
Larry hade dessutom vittnat om
att Max inte var inblandad.
Han greps för förhindrande av rättvisan.
I efterhand stod det klart för oss att han hade varit inblandad
i att försöka förhindra polisens möjligheter att samla in bevis,
men varken advokaterna eller jag var övertygade om att vi kunde vi bevisa
att Max, bortom rimligt tvivel, deltog i mordet.
När de åtalades för mord började de skylla på varandra:
"Han gjorde det." Fram och tillbaka.
Vi behövde fortfarande avgöra vem som utdelade huggen.
Och vi visste inte vilken roll James hade i det hela
eller vilken roll Larry hade.
Det räcker med att en jurymedlem tvivlar för att de inte ska fällas.
Så medan James väntar på rättegång,
avlyssnade vi telefonsamtal mellan James och en av hans vänner.
I samtalen är han mycket säker på att han kommer att frikännas.
Rättegången börjar i september så jag är nog hemma i oktober.
Vilken street-cred jag kommer att få. När jag kommer ut,
säger folk: "Den här killen bara övervann allt som Rocky?"
-"Och han är hemma? Jisses!" -Ja, fattar du?
Han verkar lugn: "Jag blir frikänd."
"Jag kommer snart ut och allt kommer att bli bra."
Mot slutet av utredningen och rättegångsförberedelserna…
BROTTMÅLSDOMSTOL
…lyckas vi hitta ett vittne som hette Louie Ruggiero.
Han var vän med James Rackover.
Louie Ruggiero säger att medan vi genomsökte byggnaden
så var han på gymmet.
James Rackover kom fram och sa att han måste berätta om nåt som hänt.
Louis berättar vad James hade sagt till honom,
nämligen att på morddagen, när de var i lägenheten,
hamnade Larry i bråk med en snubbe.
Det var Joey.
Larry blir så arg att han slår omkull Joey med ett knytnävsslag.
Han knockar honom.
Då säger James: "Jag ska inte i fängelse igen."
Han hämtar en kniv i köket och hugger ihjäl Joey.
I det här uttalandet till Louie
erkänner han att det var han mördade honom.
En annan otrolig sak han säger är att Joey är kvar i lägenheten.
Efter det beställer han pannkakor som han äter utan problem.
Sen körde de till New Jersey och dumpade kroppen.
Bevisen visade att deras handlingar var avsiktliga.
Överfallet resulterade i Joeys död även om de hade olika roller.
Två personer kan vara ansvariga för en persons död.
Rättegången mot James hölls först.
18 OKTOBER 2018 2 ÅR EFTER MORDET PÅ JOEY COMUNALE
Rättegången mot James inleddes i Manhattans domstol.
Pat var där varje dag,
och han fyllde rättssalen med familj och vänner.
Alla var där, studiekompisar, vänner hemifrån, kollegor, jobbkontakter.
Folk kom och stöttade Joey.
Stödet vi fick från många personer var helt otroligt.
James Rackover hade ingen på sin sida. Det var mycket talande.
Efter en lång rättegång mot James
fann juryn honom skyldig till mord.
Jag minns än idag hur jag blev tvungen att hålla fast Pat.
Jag och min kollega höll honom i var sin arm för han for upp…
…av glädje över att det äntligen var över,
och att de skulle straffas för det de gjorde mot hans son.
Jag var mycket glad för deras skull.
När jag såg James, var det enda jag kunde tänka:
"Jag hoppas att din mardröm bara har börjat."
För jag får leva med min…
…mycket längre än han.
James dömdes till 28 års fängelse som han fortfarande avtjänar.
-Lämna plats, tack. Mr Comunale. -Okej.
Vi var glada för utfallet.
Vi ville bara att det skulle vara över.
Jag vill tacka åklagaren i Manhattan för en otrolig insats
och New York-polisen som jobbade dygnet runt.
Jag uppskattar allas stöd.
Min familjs, mina vänners…
Jag tror att Larry insåg att risken att han skulle fällas
skulle bli mycket stor.
Larry valde att erkänna sig skyldig för att slippa rättegång.
I en uppgörelse erkände Larry oöverlagt mord och dömdes till 23 år.
I februari 2019 erkänner Max Gemma sig skyldig till förhindrande av rättvisan.
Han döms till sex månaders fängelse.
Jag tror att alla tidningar skrev att han slapp lindrigt undan.
Jag håller med dem. Jag vet inte varför.
Jag vet inte varför, men… han måste leva med sig själv.
Jag tror att Max Gemma
definitivt har mer information om vad som hände i lägenheten.
Alla utredare har ett fall i livet som utmärker sig.
Under de 19 år jag har jobbat som polis,
är det här mitt fall som utmärker sig.
Bara att få höra om Joey
och hur älskad han var av alla sina vänner och sin familj.
Pat saknar Joey varenda dag som om det vore dagen det hände.
Och han hyser
en kärlek för Joey som jag kan relatera till.
När han pratar om Joey och om sin dotter,
är det som att de är hela hans värld,
precis som mina barn är för mig.
Vi tänker på honom varje dag.
Och vi försöker bara
att hålla hans minne levande.
Jag säger jämt till min dotterson: "Det här är morbror Joey."
Hans vänner började skaffa sig en tatuering med siffran nio.
Det var hans nummer.
Det ironiska är att jag alltid sa till honom:
"Jag betalar för college på två villkor."
"Först att du tar examen inom fyra år, och sen att du aldrig tatuerar dig."
Han tatuerade sig aldrig, men det har jag gjort.
Jag tänkte att det vore ett fint sätt att vara med honom varje dag…
…och det är jag.
NÄSTA GÅNG
Telefonen ringde. Jeff sa: "Är Irene hos dig?"
Han sa: "Hon är försvunnen sen klockan 12."
Alla var helt ställda över
att damen i huset var borta.
Irene Silverman var en 82-årig kvinna som var knivskarp.
Hon var en societetsdam. Gillade hon en, ingick man i familjen.
Vi fick uppgifter om att en mor och son
hade Irene Silvermans legitimation.
Vi gör en bakgrundskoll. De hade gjort helt ofattbart hemska saker.
Vi vet inte var hon är. Vi är oskyldiga.
Om vi beviljas våra rättigheter ska vi bevisa det.
Det framstod inte som en mor-son-relation.
De håller hand.
De ser varandra djupt i ögonen.
Driver du med mig?
Jag intervjuade sonen.
Innan jag hann blinka håller han om min hals.
Jag kände hans hjärta bulta.
Han sa: "Det här är en gisslansituation."
Ni tror ni känner mig, det gör ni inte. "