MANHATTANIN SAARELLA ON KAKSI RIKOSPOLIISIRYHMÄÄ,
JOTKA TUTKIVAT MURHIA, MANHATTAN NORTH JA MANHATTAN SOUTH.
NE TUTKIVAT JULMIMPIA JA VAIKEIMPIA MURHATAPAUKSIA.
NÄMÄ OVAT HEIDÄN TARINANSA.
Hei.
Olen Kenneth Kimes.
Et tunne minua. Luulet tuntevasi minut muttet tunne.
Luulet tuntevasi äitini muttet tunne.
Poikani ja minä olemme viattomia.
Kyse on valtavasta ja pahasta salaliitosta.
Poliisi on tehnyt vakavan virheen.
Sante ja Kenny Kimesin suhde on -
on enemmän kuin äidin ja pojan suhde.
Kimesien kanssa tekemisissä olleet katosivat.
Sain puhelun ystäväni Irenen katoamisesta.
82-vuotias seurapiirinainen katosi kotoaan.
Joka päivä poikkeuksetta poliisipäällikön toimistosta soitettiin -
ja kysyttiin, missä Irene oli.
Emme tiedä, missä hän on. Rukoilemme hänen puolestaan.
Rukoilen poikani kanssa joka ilta kello 23.
Rukoilemme, että hän on kunnossa, muttemme tiedä, missä hän on.
Olemme viattomia. Voimme todistaa sen, jos annatte.
Me varmistamme, että kaikki voivat nukkua öisin.
Perheen on saatava tietää, kuka murhasi heidän sukulaisensa.
MANHATTANIN MURHARYHMÄT
Tärkeintä on osoittaa myötätuntoa uhreille.
Olen aina halunnut kurkata verhon taakse. Mitä tapahtui oikeasti?
Haluamme selvittää totuuden. Rikospoliisit tekevät niin.
Haluamme vaistomaisesti auttaa ihmisiä.
New Yorkin NYPD…
Se on paras.
HENKIRIKOKSIA: NEW YORK
Olin ollut poliisina 10 vuotta,
kun sain ylennyksen kolmannen asteen rikospoliisiksi.
Minut siirrettiin Washington Heightsin 34. poliisipiiristä -
19. piiriin, joka oli Manhattanin Upper East Sidessä.
Se on varmaan New Yorkin rikkainta seutua.
Siellä oli murhia mutta vähemmän kuin muualla.
Noin vuoden jälkeen Fifth Avenuella tapahtui murto.
Menimme paikalle, ja se oli Mary Tyler Mooren asunto.
Tutkimme sellaista tapausta.
Piiri kattaa alueen 59th Streetiltä 95th Streetille -
ja Fifth Avenuelta East Riverille. Se on iso neliö.
Siellä on paljon kerrostaloja, ja se on tiheään asuttua.
Koin siirron jälkeen kulttuurishokin, kun siirryin kellarista kattohuoneistoon.
HEINÄKUUN 4. 1998
HEINÄKUUN 5. 1998
Heinäkuun 4. päivän viikonloppuna 1998 -
kaupunki ja Upper East Side olivat tyhjiä.
Kaikki menivät Long Islandin Hamptonsiin.
Heinäkuun 5. päivänä tein töitä kahden muun poliisin kanssa.
Muut häipyivät.
KELLO 18.32
Saimme soiton kadonneesta henkilöstä -
82-vuotian Irene Silvermanin henkilökunnan jäseneltä.
Olin nuorempi rikospoliisi, joten muut -
käskivät minun hoitaa sen. Minä ärsyynnyin.
Kukaan ei halua kadonneen henkilön tapausta.
Yleensä joku on vain karannut tai lähtenyt viikonlopuksi -
eikä kertonut siitä. Yleensä he palaavat, ja tapaus suljetaan.
Meidän piti silti tarkistaa se.
Menimme käymään hänen kotonaan.
Se oli upeassa korttelissa 65th Streetillä ihan Madison Avenuen vieressä.
IRENEN RAKENNUS
Olin toisen asteen rikospoliisi.
Kasvoin Itä-Harlemin vuokra-asunnoissa.
Ajattelin heti,
että astuin varmaan ensi kerran miljoonien arvoiseen rakennukseen.
Se oli kaunis viisikerroksinen kalkkikivitalo, jossa oli kattohuoneisto.
En ollut käynyt monessa paikassa, jotka salpasivat henkeni -
ja jotka näyttivät kalliilta. Se nainen oli todella varakas.
Kun pääsimme asuntoon, siellä ei ollut ketään,
paitsi Silvermanin taloudenhoitaja ja Jeff, hänen avustajansa.
Henkilökunta kertoi:
"Hän piti eilen itsenäisyyspäiväjuhlat.
Vieraita oli paljon, ja heillä oli hauskaa."
Seuraavana aamuna noin klo 11.45 henkilökunta näki hänet viimeisen kerran.
Irene aikoi ottaa torkut.
Noin kello 16.30–17 iltapäivällä -
Marta koputti Irenen makuuhuoneen oveen.
Irene ei vastannut.
Hän meni huoneeseen ja tajusi, ettei Irene ollut siellä.
En unohda sitä ikinä. Se oli yksi surullisimmista päivistäni.
Puhelin soi. Se oli Jeff.
Kuulin hänen äänensävystään, että jotain hyvin vakavaa -
ja väärää oli tapahtunut.
Jeff kysyi: "Onko Irene kanssasi?" Vastasin ei.
Sitten Jeff sanoi:
"Toivoimme, että hän olisi ollut."
Vietimme sunnuntait yhdessä. Hän sanoi Irenen kadonneen kello 12.
Kysyin, mitä oli tapahtunut. He eivät tienneet.
Sanoin meneväni sinne pian.
Kun pääsin asunnolle, henkilökunta oli siellä.
Kaikki olivat yhtäkkiä ymmällään,
koska rouva oli kadonnut.
Henkilökunta sanoi, ettei Irene ikinä lähtenyt yksin.
Joku saattoi hänet aina kauppaan ja muualle.
Joku oli aina mukana.
He sanoivat, että hän oli fiksu nainen.
Hänellä ei ollut Alzheimeria eikä dementiaa.
POLIISIN KUVAA
Etsimme koko rakennuksen.
Jäljitimme juhlissa olleita vieraita -
ja otimme nimet ylös kuulustellaksemme heitä.
Henkilökunta sanoi avaimien kadonneen.
He sanoivat, että hänellä oli aina käteistä -
ja 10 000 dollaria oli kadonnut.
He näyttivät rahojen säilytyspaikan, ja kirjekuori oli poissa.
Hänen työntekijänsä kertoivat, että hän kohteli heitä kuin perhettä.
Heidän huolenpitonsa Irenestä teki minuun vaikutuksen.
Se kertoo paljon Irene Silvermanista,
koska työntekijät rakastivat häntä ja omistautuivat hänelle.
He sanoivat, ettei hänellä ollut perhettä.
Hän oli seurapiireissä, ja jos hän piti jostakusta, hän otti tämän ystäväksi -
ja kutsui juhliin ja asuntoonsa. Hänestä tuli osa perhettä.
Mitä enemmän opin hänestä, sitä enemmän pidin hänestä -
ja halusin olla hänen kanssaan.
Kun hän piti juhlat, hän oli niiden keskipiste.
Ihan kuin elokuvassa Jännittävä tätini.
Alan, kultaseni. On ihana nähdä… Edna, soitin eilen. Missä…
Hei, Mame. -Hei, tulen hetken päästä.
Hän piti hovia upeasti.
Tapasin Irene Silvermanin ensimmäisen kerran vuonna 1994.
Olin urani huipulla.
Olin ensimmäinen Anna Wintourin tukema aasialaissuunnittelija.
Menin hienoihin jouluaaton juhliin.
Ystäväni juoksi keittiöön.
Hän sanoi: "Rouva saapui juuri.
Sinun pitää tavata hänet."
Minut esiteltiin hänelle.
Vaikka hän oli pieni ja tuskin 152-senttinen,
hän oli elämää suurempi.
Hän näytti upealta pukeutumisensa ja tyylikkyytensä ansiosta.
Hän sanoi: "Tule luokseni teelle."
Olin siellä yli puoleenyöhön asti. Meillä oli mahtavaa.
Hänellä oli loistavia tarinoita.
Hän oli 17-vuotiaana ballerinana Radio Cityssä.
Yhden esityksen aikana yleisössä oli Samuel Silverman,
joka oli ihastunut Ireneen.
He alkoivat seurustella ja menivät naimisiin.
Hän oli rahoitusalalla.
Irene alkoi elää loisteliasta elämää.
Hänen miehensä kuoltua -
hän tunsi olonsa yksinäiseksi valtavassa kartanossa.
Viihdyttääkseen itseään -
hän vuokrasi kaikki huoneet varakkaille ihmisille,
jotka eivät halunneet hotelleihin.
Hänen työntekijänsä kertoivat, että rakennuksen takana -
oli ovi.
Ovesta pääsi ensimmäisen kerroksen asuntoon.
Hän vuokrasi asunnon valkoiselle miehelle nimeltä Manny Guerin.
Henkilökunta sanoi Irene Silvermanin tutkineen vuokralaistensa taustan.
Sillä kertaa hän ei tehnyt sitä.
Irenen käyttämä teurastaja, joka oli yhteinen ystävä,
suositteli Irenen asuntoa Manny Guerinille.
Hän maksoi 14. kesäkuuta 6 000 dollarin kuukausivuokran käteisellä.
6 000 DOLLARIA KÄTEISTÄ 1B:N KUUKAUSIVUOKRA
Henkilökunta sanoi, että heti miehen tultua rakennukseen -
Irenestä tuntui, ettei hän ollut hyvä ihminen.
Hän kuunteli usein, kun Irene jututti henkilökuntaa aulassa.
He tiesivät sen, koska he näkivät hänen jalkansa etuoven vieressä.
Henkilökunta kertoi, että Manny toi rakennukseen salaa naisen nimeltä Eva.
Hän oli vanhempi hyvin pukeutunut nainen.
Manny väitti olleensa Evan työkaveri, melkein kuin avustaja.
Irenen toimiston pöydällä oli papereita -
ja lappuja asunnon 1B vuokralaisesta.
Hän sanoi vuokralaista epäilyttäväksi ja halusi päästä miehestä.
Hän piirsi miehestä kuvan ja kuvaili hänen pituuttaan.
NOIN 179-SENTTINEN
Hän sanoi tämän kuuluneen vankilaan.
Muistan päivän, jolloin Manny muutti vuokra-asuntoon.
Söin lounasta Irenen kanssa kellarissa.
Sitten kuulimme hissin oven avautuvan.
Irene lähetti sisäkkönsä Martan hissiin ja sanoi:
"Kerro Mannylle, että tämä on yksityisaluetta.
Vuokralaiset eivät saa tulla tänne."
Kun Marta vihdoin palasi illallispöytään,
Irene kertoi minulle, että hän epäili miestä kovasti.
Kysyin, miksi hän otti vuokralaisen, jota epäili.
Hän sanoi luottaneensa teurastajaan,
joten hän ei tutkinut miehen taustaa -
ja suostui vuokraamaan asunnon kuukaudeksi.
Kun saimme tietää miehestä 1B:ssä, tiesin, ettei se ollut hyvä juttu.
Vaaran merkit olivat selviä. Hän vaikutti kusipäältä.
Tutkimme Mannyn vuokraaman asunnon -
varmistaaksemme, ettei Irene ollut siellä haavoittuneena tai kuolleena.
Asunto oli hämärä.
Se ei ollut sotkuinen eikä siistikään. Sänky oli sijaamatta.
Tiskillä oli ruokalaatikoita.
Asunnossa oli roskakori, jossa oli ilmastointiteippiä.
Siellä oli myös köysi- tai narukerä.
Henkilökunnan jäsen huomasi, että huoneesta puuttui peitto.
Löysimme tyhjän suihkuverholaatikon, jossa oli vain ripustusrenkaat.
Miksi hän tarvitsi suihkuverhoa, jos asunnossa oli suihkukoppi?
Sitä ei tarvittu.
Siinä vaiheessa uskoimme, että kyseessä oli sieppaus.
KELLO 22.17 10 TUNTIA IRENEN KATOAMISILMOITUKSESTA
Veimme henkilökunnan asemalle tekemään piirroksen Manny Guerinista…
ETSINTÄKUULUTETTU
…epäilyttävästä asunnon 1B vuokralaisesta.
Minut määrättiin jäämään asuntoon yöksi.
Silloin tajusin sen. Olin nuorempi rikospoliisi.
Tutkimus oli minun.
Toivoimme jonkun koputtavan todistajan ovelle.
Ehkä Irene tulisi kotiin, soittaisi tai jotain.
Kanssani oli vain George, Irenen koira.
HEINÄKUUN 6. 1998 21 TUNTIA IRENEN KATOAMISILMOITUKSESTA
Olin heinäkuussa 1998 apulaispoliisipäällikkö.
Vastasin myös Manhattan Northin rikospoliiseista,
jotka valvoivat 12 piiriä Manhattan Northissa -
59 Streetiltä Manhattanin kärkeen asti.
Käytimme kadonneiden erikoiskategorioita.
Irene sopi ainakin kahteen niistä.
Hän oli ensinnäkin 82-vuotias.
Lisäksi hän katosi tahtomattaan,
ja hänelle oli tapahtunut jotain rajua.
Kadonneiden erikoiskategoriat -
vaativat tilapäisen päämajan.
Komisario Reznick soitti minulle ja sanoi:
"Was, mene tiimisi kanssa 19. piiriin."
Joe halusi parhaiden -
tai tarkkojen miesten hoitavan sen.
Joe Reznick oli totta puhuen kova pomo.
Hän ei pelleillyt,
mutta jos sukulaiseni olisi kadonnut tai murhattu,
haluaisin hänen tutkivan asian.
KADONNUT ETSINTÄKUULUTETTU
Teetimme heti kortteja,
joissa oli Irene Silvermanin kuva.
Jos tiedätte jotain -
Irene Silvermanin olinpaikasta, ottakaa yhteyttä Crime Stoppersiin.
Poliisit seisoivat kadunkulmissa,
jakoivat lentolehtisiä ja pyysivät ihmisiä puhumaan.
Lehdistö sai vihiä asiasta, ja se räjähti käsiin.
82-vuotias nainen katosi kartanostaan.
Silverman nähtiin elossa heinäkuun 5. päivänä.
Vanha nainen katosi salaperäisesti.
Hänen vuokraamansa asunnon vuokralainen,
joka vuokrasi asunnon alle kolme viikkoa sitten, katosi myös.
Sanoimme myös etsivämme -
piirroksen henkilöä, jonka nimi oli Manny Guerin.
Etsimme häntä neiti Silvermanin katoamisesta.
82-VUOTIAS MILJONÄÄRI KATOSI
Lehdistötilaisuuden jälkeisenä päivänä -
19. piiriin soitettiin.
Se oli NYPD:n rikospoliisi, joka kuului vankikarkuriryhmään,
jossa FBI:n agentit ja NYPD:n poliisit -
etsivät karkulaisia, joita etsittiin New Yorkissa -
ja muualla maassa.
Hän sanoi, että heinäkuun 5. päivänä, kun Irene Silvermanista ilmoitettiin,
hän oli pidättänyt äidin ja pojan -
55th Streetin ja 6th Avenuen kulmassa,
koska heistä oli etsintäkuulutus Utahissa.
He olivat ostaneet auton varastetulla shekillä ja ajaneet New Yorkiin.
Karkuriryhmän rikospoliisi kertoi,
että molemmilla oli -
Irene Silvermanin henkilökortti.
He olivat Kenny Kimes ja hänen äitinsä Sante Kimes.
Naisen lompakossa oli 10 000 dollaria käteistä.
Kun häneltä kysyttiin siitä,
hän sanoi, että New Yorkissa piti olla käteistä.
Siinä ei ollut järkeä.
En tiedä, kuka kantaa 10 000 dollaria lompakossaan.
Minulla on ase, enkä menisi New Yorkiin 10 000 käteistä taskussani.
Heillä oli myös Irenen avainrengas, jossa oli punaista kynsilakkaa.
Luulin, että etsimme Manny Guerinia, mutta kun kuulin siitä,
minä hämmästyin.
Kuultuamme sen hyppäsimme autoon ja ajoimme -
Manhattanin pidätyskeskukseen kuulustelemaan Kennyä.
Kun menin sinne, hämmästyin täysin.
Kenny vastasi täysin Manny Guerinista tehtyä piirrosta.
Olin varma, että hän oli Manny.
Kysyimme, miksi hänellä oli Irenen henkilökortti ja tunsiko hän tämän.
"Tunnen kyllä.
Äitini taisi olla hänen ystävänsä."
Käskimme Kennyn ajatella Ireneä. Hän oli ehkä elossa ja kadonnut.
"Voit auttaa löytämään hänet. Mikset puhu?
Entä jos hän olisi äitisi?"
Toivoni heräsi.
Hän alkoi kyynelehtiä. Muistan sen.
Luulin, että hän alkaisi puhua -
ja myöntäisi syyllisyytensä.
Hetkeä myöhemmin hän muuttui täysin.
Hänestä tuli totinen. Hän kovettui ja pyysi asianajajaa.
Lähtiessäni olin täysin varma, että hän vastasi Irenen katoamisesta.
Hänen äitinsä Sante Kimes oli FBI:n toimistossa keskustassa -
odottamassa syytettä varastetusta autosta.
Toivoin häntä kuulustelevien poliisien -
menestyvän meitä paremmin,
mutta hän pyysi asianajajaa ja kuulustelu lopetettiin.
Tutkimme heidän taustansa. Etsimme vanhoja pidätyksiä.
Kenny ei ollut ennen ollut pulassa lain kanssa.
Sitten tutkimme Santea.
Hänestä puhuttiin kauheita.
EAST SIDEN MYSTEERI
Minulle annettiin tehtäväksi -
selvittää, mitä Irene Silvermanille oli tapahtunut.
Sain selville, että Sante Kimes oli jäänyt nuorena orvoksi -
ja muuttanut kodista toiseen -
ja orpokodista tuttujen luokse.
Hän oli hyvin köyhä.
Hän tapasi Kenneth Kimes seniorin vuonna 1970.
Tämä oli rakennusalalla ja omisti motelliketjun.
Heillä oli koteja Bahamalla,
merenrantakiinteistö Honolulussa -
ja talo Las Vegasissa.
He elivät luksuselämää.
Pari vuotta heidän tapaamisensa jälkeen -
syntyi Kenneth Kimes jr.
Sante Kimes piti Kennethiä pikku prinssinään,
mutta Sante hallitsi häntä -
ja päätti jopa pitää hänet kotikoulussa.
Kenny totteli äitiään. Hän hyppäsi, kun äiti käski.
Nainen osasi manipuloida asioita tarpeidensa mukaan.
Sante oli huijari.
Älä kuvaa minua, kun en voi…
Hänen pidätyksissään oli 11 eri salanimeä.
Hänet oli pidätetty vakuutuspetoksesta ja varkauksista.
Sante Kimes piti vaarasta.
Hän halusi nähdä, miten paljosta selviäisi.
Hän väitti aviomiehensä olleen suurlähettiläs,
joka oli kutsuttu Gerald Fordin kunniaksi järjestetylle vastaanotolle.
Kuvassa hän ja Kenneth Kimes kättelivät presidentti Fordia.
Kukaan ei vieläkään tiedä, miten hän pääsi salaisen palvelun ohi.
Hän meni huoneeseen,
ja kaikki ihastelivat, miten hän oli pukeutunut.
"Hitto! Katsokaa noita koruja! Hän varmaan kuuluu tänne."
Toinen mielenkiintoinen juttu -
oli orjuussyyte vuodelta 1985.
SISÄKKÖJÄ ORJINA
Sante Kimes palkkasi siivoojia Meksikosta isoihin koteihinsa.
Hän kohteli heitä kamalasti.
Hän lukitsi sisäköt huoneisiinsa.
Yksi heistä todisti oikeudessa,
että häntä poltettiin silitysraudalla.
Häntä sanottiin Lohikäärmenaiseksi.
Se oli todella hullua.
Hän oli psykopaatti.
Sante tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen.
Hänen miestään ei syytetty tapauksessa.
15.5.1986 TUOMIO
Hän istui kolme vuotta viidestä.
11.12.1989 SANTE VAPAUTUI
Kenneth Kimes sr. kuoli aivoverenvuotoon vuonna 1994.
Hänen kuoltuaan Santen elämä meni sekaisin.
Hän mietti, miten voisi jatkaa elämäntapaansa.
Hän välitti vain itsestään.
Isän kuoltua äidistä ja pojasta tuli erottamattomat.
He tekivät kaiken yhdessä.
Kimesien ystävyys oli vaarallinen.
KIMESIEN ASIANAJAJA KADONNUT
Heidän tuttunsa katosivat yhtäkkiä.
Yksi heistä oli David Kazdin.
David Kazdin oli Sante ja Kenneth Kimesin liikekumppani.
Sante otti vilpillisen lainan David Kazdinin kotia vastaan.
David sai maksuvihkon -
250 000 - 300 000 dollarin lainalle, josta ei tiennyt mitään.
Hän kertoi siitä viranomaisille.
Pian sen jälkeen -
Kazdinin ruumis löydettiin Los Angelesin lentokentän roskiksesta.
Siinä vaiheessa LAPD:llä ei ollut todisteita -
Sante ja Kenneth Kimesin pidättämiseksi David Kazdinin murhasta.
Sitten Sante ja Kenny -
ajoivat maan halki varastetulla autolla -
ja vuokrasivat asunnon Irenen rakennuksesta.
5.7.1998 IRENE KATOSI
Puhuttiin heidän luovuttamisestaan LA:han -
David Kazdinin murhasta tai heidän jättämisestään New Yorkiin.
Jos joku tapetaan täällä New Yorkissa,
tapaus käsitellään täällä loppuun asti.
Edessämme oli valtavasti töitä,
joita meidän piti alkaa tehdä.
TÄNÄ ILTANA
Neloskanava kuvasi poliisin koirayksikköä yksinoikeudella,
kun rikospaikkateknikot tutkivat parkkirakennusta,
jossa Kenneth Kimesin auto oli.
Saimme etsintäluvan Lincoln Town Carille.
Avasimme takakontin.
Siellä oli vain roskia.
Kaikki oli pinossa auton takaistuimella.
Siellä oli paljon tavaraa.
Tutkimus vei kahdeksan tuntia.
Löysimme etälamauttimen laatikon.
Löysimme kirkasta nestettä, joka osoittautui tyrmäystipoiksi.
Löysimme Irene Silvermanin sosiaaliturvakortin -
ja muita papereita, joissa oli hänen nimensä.
Löysimme peruukkeja ja salakuuntelulaitteita.
Autossa oli 15 muistivihkoa,
joissa oli tarkkoja muistiinpanoja Irenen liikkeistä.
Kun katsoo kokonaiskuvaa, ne olivat aika paljastavia.
Vihkoissa oli myös tietoja siitä, miten Irenen talon voi kaapata.
"Hanki notaari, lainhuutotodistus ja kauppakirja."
Autosta löytyi myös sanelukone ja muutama kasettinauha.
Kuuntelimme niitä.
Yhdessä Sante esitti -
soittajaa, joka soitti Irenelle -
kertoakseen tämän voittaneen matkan Las Vegasin Circus Circusiin.
Istu. -Hyvä on.
Minulla on sinulle ihana yllätys.
Mikä?
Voitit ilmaisen matkan.
Kaikki kulut, lennot ja hotellit.
Soiton tarkoituksena oli saada Irene Silverman -
antamaan puhelimessa sosiaaliturvatunnuksensa.
Istutko sinä?
Istun ja mietin, mikä on taka-ajatuksena.
Sellaista ei ole. Saanko sosiaaliturvatunnuksesi?
Hän yritti saada tietoja,
joita voisi käyttää kauppakirjaan ja väärennöksiin.
Totta puhuen en tiedä tunnustani.
Tarvitsen tunnuksesi, jotta voin lähettää tiedot.
Hän yritti saada tunnuksen Ireneltä kaikin keinoin,
mutta Irene ei kertonut sitä.
Lähetä minulle tietosi,
ja jos pidän siitä,
annan sosiaaliturvatunnukseni.
Saamiemme tietojen perusteella -
kyse ei ollut kadonneesta. Tiesimme etsivämme murhan uhria.
Minulla on hyvä ennustaja, tai miksi niitä sanotaankaan.
Heti kun istuin alas, hän katsoi minua ja pahoitteli menetystäni.
Hän sanoi: "Hyvä ystäväsi ei ole enää luonamme."
Valtava suru ja tunne valtasivat minut heti.
Kielsin asian heti. "Ehkä hän on väärässä. Toivon niin."
Koska siitä tulisi murhatapaus,
tarvitsimme ruumiin heidän tuomitsemisekseen.
Tiesimme heidän tehneen sen, mutta ilman ruumista -
he saattaisivat selvitä siitä.
Olin hiton vihainen.
Halusin palata ja lyödä Kennyä naamaan, jotta saisin häneltä tiedot.
HEINÄKUUN 19. 1998 14 PÄIVÄÄ IRENEN KATOAMISILMOITUKSESTA
Perustimme vihjepuhelimen,
johon voi soittaa, jos näki vihreän Lincoln Town Carin.
Seurasimme jokaista johtolankaa.
Etsimme Meadowlandsistä Jerseyssä.
Se on rankkaa seutua.
Se on soista aluetta, jossa on pitkää ruohoa.
Se on surkea.
Se on haiseva ja likainen etsintäpaikka -
mutta sopii ruumiin piilotukseen.
Löysimme kaikenlaista moskaa, hylättyjä astioita,
matkatavaroita ja niin sanomiani Coney Islandin siikoja -
eli käytettyjä kondomeja ja tamponeja.
Halusimme löytää Irene Silvermanin ruumiin.
Jokainen saamamme vihje pitää tutkia.
Vaikka se kuulostaa hullulta, yhtenä päivänä,
kun olin asemalla,
joku toi sinne kuolleen kanan.
Huomasin sen siitä helvetin hajusta.
Sen haju levisi koko asemalle.
Hän sanoi, että kuolleen kanan anuksessa -
oli viesti, jossa kerrottiin, missä Irene Silvermanin ruumis oli.
Käskin hänen painua helvettiin ja pakotin heidät viemään hänet ulos,
mutta he veivät hänet fiksusti 126 Streetin ja Amsterdam Avenuen kulmaan,
missä oli kanafarmi ja -tehdas,
ja he tutkivat kanan.
Mitä kanaan tuli,
sen perseessä ei ollut viestiä.
Se oli kepeä hetki tutkimuksen aikana,
mutta meillä oli paljon paineita.
Jokaiseen johtolankaan piti vastata.
18 PÄIVÄÄ IRENEN KATOAMISILMOITUKSESTA
Kimesit olivat vankilassa varastetun auton takia.
Kuuntelimme heidän puheluitaan.
Kuuntelimme, kun Sante Kimes -
puhui puolustuksen palkkaaman yksityisetsivän kanssa.
Hän käski etsivän hakea Plaza-hotellista kassin.
Nousin autoon toisen poliisin kanssa,
ja ajoimme pillit vinkuen Plaza-hotelliin.
Turvapäällikkö oli entinen poliisikapteeni.
Hän sanoi etsivän hakeneen juuri kassin.
Hän kertoi tämän nimen.
Toinen rikospoliisi etsi hänen etsivänlupansa.
Menimme hänen toimistoonsa kaupungintalon viereen.
Hän kielsi hakeneensa kassin, mutta sanoimme hänelle,
että tiesimme hänen hakeneen sen.
"Miksi tulimme yhtäkkiä toimistoosi?"
Hän päätti luovuttaa kassin.
Se oli yksi tapauksen suurimmista onnenpotkuista.
Kassissa oli 22-kaliiperinen käsiase -
ja valtakirja, jossa oli Irene Silvermanin allekirjoitus.
Löysimme kopion kauppakirjasta,
jossa oli Irene Silvermanin allekirjoitus.
Kauppakirjassa luki,
että talo myytiin Atlantis Groupille,
joka oli -
Sante Kimesin pöytälaatikkoyhtiö.
Teetimme niistä käsiala-analyysin,
jonka perusteella dokumentit osoittautuivat väärennetyiksi.
Niissä oli notaarin allekirjoitus ja päiväys.
Kuulustelimme häntä löydettyämme hänet.
Notaari sanoi menneensä Irene Silvermanin rakennukseen.
Hän oli hämärässä huoneessa.
Siellä oli pimeää.
Sante Kimes oli sängyssä pukeutuneena Ireneksi.
Hänellä oli punainen peruukki ja jotain naaman peittona.
Peitto oli korvilla kuin Punahilkalla.
Hänellä oli väärennetty henkilökortti.
Notaari vahvisti dokumentin.
Häntä pyydettiin katsomaan tunnistusriviä,
jossa olivat Sante ja Kenny Kimes.
SYYTTÄJÄNVIRASTO
Istuin Sante Kimesin kanssa ja vartioin häntä ennen sitä.
Olimme yksin huoneessa.
Tiesin, että hän oli huijari, joten olin varuillani -
enkä antanut hänen aloittaa keskustelua kanssani.
Pian sanoin hänelle:
"Olen eronnut. Asun Yonkersissa. Lapseni ovat 10- ja 12-vuotiaita."
Olisi pitänyt olla fiksumpi kuin antaa hänen jututtaa minua.
Hänellä oli kyky saada muut rentoutumaan,
kunnes vastasi mihin tahansa, mitä hän kysyi.
Siten hän sai ihmisiltä tietoja.
…pitäisi olla… Lopeta!
Hän pystyi huijaamaan heitä.
Notaari valitsi Santen rivistä.
Se oli helppoa.
HE HALUSIVAT HÄNEN LUKSUSKOTINSA
Väärennetyt asiakirjat olivat tärkeitä tapaukselle,
koska se oli motiivi.
Se loi hyvin vakuuttavan kuvan -
Kimesien vilpillisestä kaupasta,
kun he yrittivät väittää Irene Silvermanin luovuttaneen kartanonsa heille.
Meillä ei ollut ruumista,
mutta olimme varmoja, että voisimme nostaa murhasyytteen.
Viisi kuukautta Irenen katoamisen jälkeen joulukuussa 1998 -
Sante ja Kenneth Kimesiä syytettiin viimein toisen asteen murhasta,
murtovarkaudesta, ryöstöstä ja salakuuntelusta.
Heitä vastaan oli 84 syytettä.
Se on hitonmoinen määrä.
Kimes väitti sellistään olevansa syytön.
Auttakaa meitä. Meillä on perustuslaillinen oikeus -
reiluun tuomariin, oikeudenkäyntiin ja paikkaan,
jotta voimme todistaa ihanan poikani syyttömyyden kaikille.
Oli outoa, miten monesti Sante ja Kenny Kimes -
pääsivät tiedotusvälineisiin odottaessaan oikeudenkäyntiään.
Poikani ja minä olemme viattomia.
Kyse on valtavasta ja pahasta salaliitosta.
Poliisi on tehnyt vakavan virheen.
Teitä on johdateltu uskomaan meistä tiettyjä asioita.
Ne ovat täysin epätosia.
Olemme viattomia.
Näytelmä oli melkoinen.
Heidän esitettiin olevan syytettyinä ilman syytä.
"Näyttääkö poikani teistä tappajalta?"
60 Minutes kutsui Kimesit puhumaan tapahtumista.
Se ei ollut äidin ja pojan suhde.
He pitivät toisiaan kädestä, ja Kenny kehui äitinsä ulkonäköä.
Hän on kaunis ihminen henkisesti, älyllisesti -
ja fyysisesti.
Oli outoa nähdä se,
koska äiti ja poika olivat aikuisia.
Ihmiset miettivät, oliko heidän suhteensa insestiä.
En usko sitä.
Uskon,
että äiti hallitsi pojan koko elämää.
Käänny, Kenny.
Hän aivopesi Kennyn tappajaksi.
Tapauksen käsittely alkoi tammikuussa 2000 -
noin 1,5 vuotta Irenen katoamisen jälkeen.
Puolustuksen strategiana oli -
vedota ruumiin puuttumiseen.
Muuta puolustusta ei ollut.
Saimme käytyä nelikuisen oikeudenkäynnin,
joka sujui aika hyvin.
Sante ja Kenny Kimes todettiin syyllisiksi -
joka syytteeseen.
Molemmat saivat vähintään 125 vuotta vankeutta.
Sante luuli olevansa kaikkia fiksumpi.
Juonet ruokkivat häntä. Hän tarvitsi niitä kuin Dracula verta.
Sanon vain,
että heillä oli lista 16 muusta newyorkilaisesta,
jotka olivat Kimesien kohteita.
Varmistimme, että he olivat kunnossa.
LOKAKUUN 10. 2000 2 VUOTTA IRENEN KATOAMISILMOITUKSESTA
Lokakuussa 2000, kun Sante ja Kenny -
odottivat luovutusta Kaliforniaan -
David Kazdinin murhaoikeudenkäyntiin,
minut määrättiin tuottamaan dokumentti Court TV:hen.
Kenny suostui haastatteluun.
CLINTONIN RANGAISTUSLAITOS
Hän tuli sisään ja näytti pelottavalta.
Hänen silmänsä olivat tummat ja mustat.
Ne polttivat reiän lävitseni.
Kuvaaja ja äänittäjä käynnistivät laitteet.
40 minuutissa hän pyysi kolmea taukoa.
Jos sopii, voimmeko pitää tauon 5–10 minuutin päästä?
Hän kysyi lopulta, voisinko hankkia syötävää.
Menin automaattien luo.
Annoin ruoat hänelle.
Yhtäkkiä hän oli takanani ja otti kiinni kaulastani.
Hän sanoi: "Tämä on panttivankitilanne."
Sireenit alkoivat ulvoa.
Kenny huomasi kuvaajan kuvaavan yhä.
Hän sanoi: "Sammuta se helvetin kamera!"
Kuvaaja, peräänny!
Oli inhottavaa olla niin lähellä häntä.
Tunsin hänen sydämensä hakkaavan selkääni vasten.
Tunsin hänen hikensä.
Muistan, kun hän heilutti kynää.
Mietin, että hän aikoi puukottaa minua sillä.
Huoneeseen tulleet vankilaviranomaiset sanoivat:
"Kenneth, rauhoitu.
Et saavuta tällä mitään."
Kysyin, miksi hän teki niin.
Hän sanoi heti:
"Äitini on vanha eikä kestä enää uutta oikeudenkäyntiä.
Haluan, että minut ja äitini luovutetaan Kanadaan."
Se oli hyvin pelottavaa.
Oli kulunut viisi pitkää tuntia.
Sanoin hänelle: "Kenneth, osaatko rukoilla?
Rukoillaan yhdessä."
Hän sanoi osaavansa.
Hänen ilmeensä rauhoittui.
Kun olimme rukoilleet, panttivankineuvottelija sanoi Kennylle:
"Kenny, tämä riittää jo.
Tässä on käyntikorttini. Anna minun auttaa sinua."
Kenny meni ottamaan sen ja päästi minusta irti.
Silloin pääsin karkaamaan huoneesta.
Siellä oli ainakin puoli tusinaa miestä.
He kävivät hänen kimppuunsa.
En katsonut taakseni vaan jatkoin eteenpäin.
Olin vain kiitollinen siitä, että olin yhä hengissä.
MARRASKUU 2003
Kenneth Kimes tappoi äitinsä kanssa rikkaan lesken.
Hän myönsi toisen murhan. Hän yllätti oikeussalin Los Angelesissa -
myöntämällä tappaneensa liikemies David Kazdinin.
Hän teki yhteistyösopimuksen -
LA:n kunnan syyttäjänviraston kanssa -
ja todisti äitiään vastaan.
MIES MYÖNSI MURHAN
Hän tunnusti murhanneensa David Kazdinin…
MITEN IRENE TAPETTIIN
…ja Irene Silvermanin,
jotta välttäisi kuolemantuomion -
äitinsä kanssa.
Kenny sanoi Irene Silvermanin koputtaneen oveensa.
Hän veti naisen asuntoon -
ja tainnutti hänet etälamauttimella.
Hän kuristi Irenen kuoliaaksi.
Hän kietoi naisen suihkuverhoon ja teippasi sen ilmastointiteipillä.
Hän laittoi naisen kassiin -
ja sen auton takakonttiin.
Hän ajoi Lincoln Tunnelia keskustaan.
Hän näki roskasäiliön, laittoi ruumiin sinne ja häipyi.
Oikeus toteutui,
mutta meillä ei ollut Irenen ruumista.
Se vainoaa minua kuolemaani asti.
Sellainen upea nainen, joka antoi jotain yhteiskunnalle,
ei edes saa lopullista ratkaisua, koska ei pääse haudan lepoon.
Tapaus on yhä avoin.
Toivottavasti hänen jäännöksensä löydetään ja saamme DNA:ta -
ja joku soittaa Irenen löytyneen.
Tapahtuuko niin? En usko. Toivonko sitä? Täysin.
Olisi ihana saada se puhelu.
Minulta vei yli 10 vuotta hyväksyä,
että joku tappoi hänet.
Kuvittelin jatkuvasti, että joku piti Ireneä jossain -
ja oli piilottanut hänet johonkin pikkukaupunkiin.
Ehkä hän ilmestyy uudelleen.
Valitettavasti hyväksyin sen viime vuosina.
Hyväksyin sen, ettei hän ole enää kanssamme -
vaan hymyilee minulle taivaasta.
Aina kun ylitän 65th Streetin, katson sitä kaunista kotia.
Tervehdin häntä hiljaa.
Kerron hänelle hiljaa kaipaavani häntä.
ENSI JAKSOSSA
Minulle soitettiin, että vieraalla -
oli paha vesivuoto huoneessaan.
Soho House on hyvin eksklusiivinen luksusklubi.
Nuori nainen kuoli kylpyammeeseen.
Uhri oli 33-vuotias Sylvie Cachay.
Hän oli uimapukusuunnittelija.
Hän oli täydellinen jäsen Soho Houselle.
Hän kirjautui poikaystävänsä kanssa, ja tämä lähti.
Se oli epäilyttävää.
Sitten löysimme "haista paska" -sähköpostin.
Kuva alkoi hahmottua.
On tilanteita, joihin ei ikinä toivo joutuvansa.
Sen huoneen tapahtumia ei unohda ikinä.
Tekstitys: Petri Nauha ei unohda ikinä.