NA MANHATTANU POSTOJE
DVA DETEKTIVSKA ODJELA KOJA SE BAVE UMORSTVIMA:
ODJEL SJEVER I ODJEL JUG.
ISTRAŽUJU NAJOKRUTNIJE I NAJTEŽE SLUČAJEVE UBOJSTAVA.
OVO SU NJIHOVE PRIČE.
Zdravo.
Ja sam Kenneth Kimes.
Ne znate me.
Mislite da me znate, ali varate se.
Mislite da znate moju majku, ali varate se.
Moj sin i ja nevini smo.
Sve je ovo jedna golema, podmukla urota.
Policija je pogriješila.
Sante i Kenny Kimes nisu bili tipični majka i sin.
Ljudi koje bi njih dvoje upoznali nakon nekog bi vremena nestali.
Javili su mi da je Irene nestala.
Iz svoje kuće u gradu nestala je 82-godišnja žena iz visokog društva.
Svaki dan, bez iznimke, nazvao bi me načelnik policije.
Samo bi me upitao: „Gdje je Irene?”
Ne znamo gdje je, ali molimo se za nju.
Svake večeri u 11 sati sin i ja molimo se za nju.
Nadamo se da je dobro, ali ne znamo gdje je.
Nevini smo. Dajte nam priliku da to dokažemo.
Naš je posao pobrinuti se da noću mirno spavate.
Važno je da obitelj žrtve sazna tko je ubojica.
ODJEL SJEVER ODJEL JUG
Najvažnije je pokazati suosjećanje prema žrtvama.
Oduvijek volim zaviriti iza kulisa i saznati što se uistinu dogodilo.
Cilj vam je saznati istinu.
To je posao detektiva.
Želite pomagati ljudima.
A ako radite za njujoršku policiju…
na pravom ste mjestu.
ISTRAGE UMORSTAVA: NEW YORK
Godine 1997., nakon deset godina rada u policiji,
postao sam niži detektiv.
Premjestili su me iz 34. postaje u Washington Heightsu
u 19. postaju u Upper East Sideu na Manhattanu.
To je najbogatija četvrt u New Yorku.
Tu su se ubojstva događala rjeđe nego u drugim četvrtima.
Radio sam ondje godinu dana kad se dogodila provala na Petoj aveniji.
Provaljeno je u stan Mary Tyler Moore.
Na takvim smo slučajevima najčešće radili.
Bili smo nadležni za područje od 59. do 95. ulice.,
od Pete avenije do East Rivera.
Izgleda kao pravokutnik.
Na tom području ima puno nebodera i vrlo je gusto naseljeno.
Nakon premještaja bio sam u šoku.
Prvi put u životu našao sam se u svijetu bogatih.
4. SRPNJA 1998.
5. SRPNJA 1998.
Tijekom vikenda za Dan neovisnosti 1998. grad je bio potpuno prazan.
Stanovnici Upper East Sidea tad idu u Hamptons na Long Islandu.
Dana 5. srpnja u postaji smo bili dvojica detektiva i ja.
Ostali su imali slobodan dan.
18.32
Primili smo telefonski poziv.
Zaposlenik je prijavio nestanak 82-godišnje Irene Silverman.
Viši detektivi rekli su: „Mali, ovo je tvoj slučaj.”
Pomislio sam: „Joj, ne.”
Nitko se ne želi baviti takvim slučajevima.
Obično se ispostavi da je osoba pobjegla ili otišla nekamo za vikend,
a nije nikome javila.
Uglavnom se svi vrate i slučaj je riješen.
Ali morali smo ići istražiti.
Otišli smo do Ireneine kuće.
Nalazila se u krasnoj ulici u 65. ulici, odmah uz Aveniju Madison.
Bio sam viši detektiv.
Odrastao sam u siromašnoj četvrti u East Harlemu.
Najprije sam pomislio:
„Prvi put u životu ulazim u ovako skupocjenu zgradu.”
Bila je to prekrasna kamena peterokatnica s penthouseom i terasom na krovu.
Malo me koja zgrada dosad tako oduševila.
Pomislio sam: „Kakav luksuz! Tu bome stanuje bogata žena.”
U kući smo zatekli samo Ireneinu kućnu pomoćnicu
i osobnog asistenta Jeffa.
Zaposlenici su nam ispričali da je Irene 4. srpnja priredila zabavu.
Došlo je mnogo ljudi i sjajno su se zabavili.
Posljednji put vidjeli su je idućega jutra oko 11.45.
Irene je otišla malo prileći.
Kasnije, oko pola pet ili pet popodne,
Marta je pokucala na vrata Ireneine spavaće sobe,
a Irene se nije javila.
Zatim je ušla u sobu i vidjela da je nema.
Nikad neću zaboraviti jedan od najtužnijih dana u svom životu.
Zazvonio je telefon. Bio je to Jeff.
Po njegovu glasu zaključio sam da se dogodilo nešto ozbiljno.
IRENEIN PRIJATELJ
Da nešto nije u redu.
Jeff me upitao: „Je li Irene s tobom?”
Rekao sam da nije.
Zatim je rekao: „Nadali smo se da je Irene s tobom.”
Nedjeljom se obično družimo.
I rekao je da je nema od podne.
Nitko nije imao pojma što se događa.
Rekao sam im da ću uskoro doći k njima.
Kad sam stigao, ondje su bili svi zaposlenici.
I nikome ništa nije bilo jasno.
Gazdarica je nestala.
Zaposlenici su rekli da Irene nikad nije izlazila sama.
Sama nije išla ni do trgovine. Netko ju je pratio kamo god se zaputila.
Ali rekli su i da je bila iznimno bistra.
Nije pokazivala znakove Alzheimera ni demencije.
POLICIJSKE SNIMKE
Pretražili smo cijelu kuću.
Zatim smo tražili imena gostiju s Ireneine zabave
kako bismo mogli razgovarati s njima.
Zaposlenici su rekli da nema ključeva ni novca koji je uvijek imala pri ruci.
Nestalo je 10 000 dolara.
Pokazali su nam gdje Irene drži novac i rekli da je omotnica nestala.
Zaposlenici su nam rekli da ih je Irene smatrala svojom obitelji.
Zbilja me iznenadilo koliko im je stalo do Irene.
To mnogo govori o tome kakva je Irene bila osoba.
Zaposlenici su je iskreno voljeli, cijenili i željeli joj samo dobro.
Rekli su nam i da nije imala obitelj.
No voljela se družiti i lako bi se sprijateljila sa svima.
Zvala bi ljude na zabave i u svoju kuću. Postali bi joj poput obitelji.
Što sam više znao o njoj,
bila mi je sve draža i sve sam je više htio upoznati.
Na svojim zabavama bila je u središtu pozornosti,
baš kao u onom filmu, Auntie Mame.
Alane, dragi, baš lijepo što si… Edna, jučer sam te zvala. Gdje…
-Zdravo, Mame. -Zdravo. Samo malo.
Zbilja je znala privući pažnju.
Irene Silverman upoznao sam 1994.
Tad sam bio na vrhuncu karijere.
Bio sam prvi azijski dizajner iza kojeg je stala Anna Wintour.
Bio je Badnjak i otišao sam na otmjenu zabavu.
Prijateljica je dotrčala u kuhinju.
Rekla je da je slavna dama upravo stigla.
„Moraš je upoznati! Svi to žele.”
Upoznali su me s njom.
Bila je visoka jedva 1,50 m, ali bila je prava pojava.
Glamurozno se odijevala, a tako se i držala.
Rekla je: „Moraš sa mnom popiti čaj.”
Kući sam otišao tek iza ponoći. Bilo nam je fenomenalno.
Bila je puna zanimljivih priča.
Sa 17 godina bila je balerina u kazalištu Radio City.
Jedan njezin nastup gledao je Samuel Silverman
i bio je potpuno očaran njome.
Neko su vrijeme hodali, a onda su se vjenčali.
Irene je rekla da se on bavi financijama. I tad je počela živjeti ovako glamurozno.
Nakon muževe smrti,
u svojoj golemoj vili počela se osjećati usamljeno.
Da se malo oraspoloži,
počela je iznajmljivati sobe vrlo imućnim ljudima
koji nisu htjeli odsjesti u hotelu.
Njezini zaposlenici rekli su nam
da se sa stražnje strane, kod ulaza u zgradu, nalaze vrata.
Ta vrata vodila su u stan na prvom katu
koji je Irene iznajmila bijelcu po imenu Manny Guerin.
Zaposlenici su nam rekli da je Irene provjeravala svoje podstanare.
Međutim, u ovom slučaju nije to učinila.
Za Ireneinu kuću Manny Guerin doznao je preko mesara,
njegova i Ireneina zajedničkog prijatelja.
Dana 14. lipnja
platio je mjesečnu stanarinu u iznosu od 6000 dolara u gotovini.
6000 USD U GOTOVINI NAJAMNIMA ZA STAN 1B
Prema tvrdnjama zaposlenika, čim se Manny uselio u zgradu,
Irene je rekla da on nije dobra osoba.
Često bi prisluškivao razgovore između Irene i zaposlenika u predvorju.
Znali su da to radi jer bi mu vidjeli stopala uz vrata.
Zaposlenici su nam rekli
da je Manny u zgradu potajno dovodio ženu koja se zvala Eva.
Bila je to vrlo otmjena starija žena.
Manny je tvrdio da Eva radi s njim, da mu je pomoćnica.
Na stolu u Ireneinu uredu
našli smo papire i njezine bilješke o stanaru iz stana 1B.
Pisalo je da je sumnjiv, da mu ne vjeruje i da ga želi izbaciti.
Čak ga je i nacrtala i zapisala koliko je visok.
OKO 1,79 M
„Izgleda kao kriminalac.”
Točno se sjećam dana kad se Manny uselio u stan.
Ručao sam s Irene u podrumu.
Čuli smo kako se otvaraju vrata dizala.
Irene je odmah rekla sobarici Marti da ode do dizala
i kaže Mannyju da je ovo privatan prostor u koji podstanari ne smiju zalaziti.
Kad se Marta vratila do našeg stola, sjećam se da mi je Irene rekla:
„Znaš što? Ovaj mi je tip jako sumnjiv.”
Upitao sam je: „Irene, zašto si mu onda iznajmila stan?”
Rekla je da je vjerovala svojem mesaru
pa ga nije dala provjeriti.
I pristala mu je iznajmiti stan na mjesec dana.
Kad smo saznali za tipa iz stana 1B, pomislio sam: „Joj, ovo nije dobro.”
Sve je upućivalo na to da se radilo o nekoj budali.
Odlučili smo otići u stan u kojem je bio Manny
i provjeriti leži li Irene unutra ranjena ili mrtva.
Stan je bio dosta mračan.
Nije bio naročito uredan. Krevet nije bio pospremljen.
Na kuhinjskom pultu bile su kutije od hrane.
U kanti za smeće u tom stanu našli smo kolut ljepljive trake.
Našli smo i rolu užeta ili konopca.
Jedan od zaposlenika primijetio je da u sobi nema pokrivača.
Našli smo i kutiju od zavjese za tuš, ali unutra su bili samo prstenovi.
Zašto bi nekome trebala zavjesa ako u stanu ima tuš s kliznim vratima?
U tom trenutku pomislili smo da se možda radi o otmici.
DESET SATI NAKON PRIJAVE IRENEINA NESTANKA
Doveli smo zaposlenike u postaju da izradimo fotorobot Mannyja Guerina,
sumnjivca iz stana 1B.
Meni su naredili da te noći ostanem u Ireneinoj kući.
Dobio sam priliku da se iskažem. To je velika stvar za nižeg detektiva.
Nadali smo se da će na vrata doći svjedok
da će pojaviti Irene, da će netko nazvati, bilo što.
No sa mnom je bio samo Irenein pas George.
6. SRPNJA 1998. 21 SAT NAKON PRIJAVE IRENEINA NESTANKA
U srpnju 1998. bio sam zamjenik inspektora.
Bio sam na čelu istražne jedinice odjela Sjever,
koja je nadzirala rad 12 postaja u okviru tog odjela,
od 59. ulice do vrha Manhattana.
Ondje smo imali tzv. posebne kategorije nestalih osoba.
Irene je spadala u barem dvije.
Prvo, u trenutku nestanka imala je 82 godine.
Drugo, očito nije nestala svojom voljom i dogodilo joj se nešto ozbiljno.
Za posebne kategorije nestalih osoba morali smo uspostaviti privremeni stožer.
Inspektor Reznick nazvao me i rekao da sa svojim timom odem u 19. postaju.
Joe je htio angažirati najbolje detektive,
one koji obraćaju pozornost na detalje.
Iskreno, bilo je teško raditi za Joea Reznicka.
Vrlo je zahtjevan,
No da mi rođak nestane ili ga netko ubije, htio bih da on vodi istragu.
NESTALA
Odmah smo izradili letke
sa slikom Irene Silverman.
Ako imate informacije o nestanku ili lokaciji gđe Irene Silverman,
javite se ekipi Crime Stoppers.
Detektivi bi stajali na uglu,
dijelili letke i ispitivali ljude jesu li što vidjeli.
Za slučaj su saznali mediji i digla se velika prašina.
Iz svoje vile nestala je 82-godišnja žena.
Posljednji put vidjeli su je 5. srpnja.
Starija žena nestala je u tajanstvenim okolnostima.
Gospodin kojem je iznajmila stan prije manje od tri tjedna
također je tajanstveno nestao.
TRAŽI SE
Rekli smo i da tražimo osobu s fotorobota
po imenu Manny Guerin.
Tražimo ga u vezi s nestankom gđe Silverman.
MILIJUNAŠICA NESTALA IZ VILE
Dan nakon tiskovne konferencije
ekipu u 19 postaji nazvao je detektiv njujorške policije,
član specijalne jedinice za hvatanje bjegunaca
koju su činili agenti FBI-ja i njujorški detektivi,
a zadatak im je bio locirati bjegunce koji se traže u New Yorku i diljem zemlje.
Rekao je da je 5. srpnja, na dan prijave nestanka Irene Silverman,
uhitio dvije osobe, majku i sina,
u blizini 55. ulice i Šeste avenije,
na temelju naloga iz Ute.
Kupili su auto ukradenim čekom i odvezli ga u New York.
Detektiv iz specijalne jedinice rekao nam je
da su kod majke i sina pronađene isprave Irene Silverman.
Utvrđeno je da se sin zove Kenny Kimes, a majka Sante Kimes.
Majka je u džepu imala 10 000 dolara u gotovini.
Kad smo je pitali što će joj toliko novca, rekla je da je New York skup grad,
što nije imalo smisla.
Ne znam tko u džepu nosi 10 000 dolara.
Ja nosim pištolj,
ali ne bih hodao New Yorkom s toliko novca u džepu.
Našli smo i svežanj ključeva umrljan crvenim lakom za nokte.
Bili su to Ireneini ključevi.
Mislio sam da tražimo Mannyja Guerina.
No kad sam čuo za njih dvoje, rekao sam: „Molim?”
Kad smo saznali nove informacije,
odvezli smo se do istražnog pritvora kako bismo ispitali Kennyja.
Kad sam ušao onamo, pomislio sam: „Čovječe!”
Kenny je gotovo potpuno odgovarao fotorobotu Mannyja Guerina.
Bio sam siguran da smo uhvatili Mannyja Guerina.
Upitali smo ga poznaje li Irene i odakle mu njezine isprave.
Rekao je: „Da, poznajem je.
Irene je prijateljica moje majke.”
Rekli smo mu: „Kenny, pomozi nam. Irene je nestala, ali možda je još živa.
Pomozi nam da je nađemo. Kako bi se osjećao da je to tvoja majka?”
Njegova reakcija ulila mi je nadu. Vidio sam mu suze u očima.
Mislio sam da će progovoriti i da će priznati krivnju.
Ne nekoliko sekundi poslije, nešto se u njemu promijenilo.
Hladno, bez trunke emocije, zatražio je odvjetnika.
Na odlasku sam bio posve siguran da je umiješan u Irenein nestanak.
Njegova majka Sante bila je u zgradi FBI-ja u središtu grada
i čekala da je izvedu pred sud zbog krađe automobila.
Nadao sam se da će detektivi koji je budu ispitivali imati više sreće.
No i ona je zatražila odvjetnika i ispitivanje je prekinuto.
Zato smo išli provjeriti zbog čega su dosad bili uhićeni.
Utvrdili smo da Kenny nije imao većih prekršaja.
A onda smo istražili Sante…
Zgrozili smo se kad smo vidjeli što piše.
Jednom prilikom angažirali su me da istražim
što se dogodilo Irene Silverman u New Yorku.
PRODUCENTICA
Otkrila sam da je Sante Kimes u djetinjstvu ostala siroče.
Bila je smještena kod različitih udomitelja.
Selili su je iz sirotišta u sirotište, od poznanika do poznanika.
Bila je vrlo siromašna.
Godine 1970. upoznala je Kennetha Kimesa Sr.
On je bio građevinar i vlasnik lanca hotela.
Imali su kuće na Bahamima,
kuću na plaži u Honoluluu,
kuću u Las Vegasu.
Živjeli su na visokoj nozi.
Nekoliko godina nakon što su se upoznali,
dobili su sina, Kennetha Kimesa Jr.
Kenneth je bio Santein maleni princ,
no Sante je nadzirala svaki njegov pokret.
Nije mu dala da ide u školu. Školovala ga je kod kuće.
Kenny je u svemu slušao majku. Pokoravao joj se bez pogovora.
Ona je vješto manipulirala drugima kako bi dobila što želi.
Sante je bio prevarantica.
Nemoj me snimati kad ne mogu…
U kaznenoj evidenciji imala je 11 različitih lažnih imena,
a u prijavama su navedene prijevare s osiguranjem i razne krađe.
Sante Kimes obožavala je opasnost.
Voljela je iskušavati što joj sve može proći.
Rekla je da je njezin muž veleposlanik
i nekako uspjela dobiti pozivnicu za prijam predsjednika Geralda Forda.
Postoji fotografija na kojoj se Sante i Kenneth rukuju s predsjednikom Fordom.
Do danas nikome nije jasno kako se uspjela provući kraj tajne službe.
Kad bi ušla u prostoriju, sve bi oči bile uprte u nju.
Ljudi bi govorili: „Kakva otmjena žena!
Ajme, pogledajte joj nakit! Prava dama iz visokog društva.”
U kaznenoj evidenciji isticala se optužba za držanje u ropstvu iz 1985.
Za čišćenje svojih kuća Sante je angažirala radnice iz Meksika.
I sve ih je zlostavljala.
Zaključavala bi spremačice u sobe.
Jedna od njih na suđenju je izjavila
da ju je Sante znala opeći peglom.
Zvali su je „Aždaja”.
„AŽDAJA” i NJEZINI OPAKI ZLOČINI
Priča je zaista suluda.
Sante je psihopatkinja.
Sante je osuđena na pet godina zatvora.
No njezin muž nikad nije odgovarao za te zločine.
15. SVIBNJA 1989. – OSUĐENA
U zatvoru je odslužila tri godine.
11. PROSINCA 1989. – PUŠTENA
Kenneth Kimes Sr. umro je od aneurizme mozga 1994.
Nakon njegove smrti Santein život okrenuo se naglavačke.
Brinulo ju je hoće li moći nastaviti živjeti lagodno kao dotad.
Sante je uvijek bilo najvažnije da dobije ono što želi.
Nakon očeve smrti majka i sin postali su nerazdvojni.
U sve mutne poslove upuštali su se zajedno.
Bilo je opasno sprijateljiti se s Kimesovima.
SAVJETNIK NESTAO U VELJAČI 1991.
Ljudi koje su poznavali nestali bi bez traga.
REVIZOR NESTAO U RUJNU 1996.
Nestao je i David Kazdin.
David Kazdin bio je Santein i Kennethov suradnik
odnosno poslovni partner.
Sante je na prijevaru uzela kredit i založila Davidovu kuću.
David je zatim dobio uplatnice
za kredit od 250 000 – 300 000 dolara o kojem nije imao pojma.
I obratio se policiji.
Ubrzo nakon toga
Kazdinovo tijelo pronađeno je u kontejneru blizu zračne luke u L. A.-u.
No u tom trenutku policija u L. A.-u nije imala dovoljno dokaza
da uhiti Sante i Kennetha Kimesa zbog ubojstva Davida Kazdina.
Nakon toga Sante i Kenny odvezli su se preko cijele zemlje u ukradenom autu
da bi unajmili stan u Ireneinoj kući.
5. SRPNJA 1998. IRENEIN NESTANAK
Raspravljali smo o tome trebamo li ih izručiti u L. A.
zbog ubojstva Davida Kazdina
ili ih ostaviti u New Yorku.
Pa, ovako.
Ako je netko ubijen u New Yorku,
za slučaj je nadležna naša policija sve dok se ne riješi.
A, vjerujte mi, čekalo nas je još jako puno posla.
DONJI MANHATTAN
Ekskluzivno, News Channel 4 snimio je policijske pse i forenzičare…
TRI DANA NAKON PRIJAVE NESTANKA
…na ulazu u garažu u kojoj se nalazi auto koji je vozio Kenneth Kimes.
Imali smo nalog za zeleni Lincoln Town Car.
Otvorili smo prtljažnik, no u njemu je bilo samo smeće.
Sve je bilo nagomilano na stražnjem sjedalu.
A bilo je svega i svačega.
Pretres je trajao osam sati.
Našli smo uložak za elektrošoker
i prozirnu tekućinu za koju se ispostavilo da je droga za uspavljivanje.
Našli smo Ireneinu iskaznicu socijalnog osiguranja
i druge isprave s njezinim imenom.
Našli smo razne perike i opremu za prisluškivanje.
U autu je bilo 15 bilježnica
u kojima je detaljno opisano kuda se sve Irene kretala.
Kad sve to uzmete u obzir, jasno vam je što se događalo.
U bilježnicama je opisano i kako planiraju oteti Ireneinu kuću.
„Nađi bilježnika, vlasnički list, ugovor o prijenosu.”
U autu smo pronašli i mikrokasetu te nekoliko običnih kaseta.
Preslušali smo ih.
Na jednoj od tih kaseta
Sante upućuje lažni poziv Irene kako bi joj priopćila
da je osvojila putovanje u Las Vegas sa smještajem u hotelu Circus Circus.
Sante: Sjednite.
Irene: Dobro.
Sante: Imam divno iznenađenje za vas.
Irene: Kakvo?
Sante: Osvojili ste besplatno putovanje.
Uključeni su svi troškovi, avionska karta i hotel.
Htjela je da joj Irene Silverman preko telefona otkrije
broj socijalnog osiguranja.
Sante: Jeste li sjeli?
Irene: Da, sjela sam i pitam se u čemu je caka.
Sante: Nema cake. Koji je vaš broj socijalnog osiguranja?
Htjela je izvući podatke
za ugovor o prijenosu i dokumente koje će krivotvoriti.
Irene: Aha. Iskreno, ne znam svoj broj socijalnog.
Sante: Ali treba mi da vam pošaljem sve informacije.
Dala je sve od sebe da izvuče broj od Irene,
no Irene se nije dala nasamariti.
Irene: Eto, tako mi pošaljite informacije.
Ako mi se ponuda svidi, dat ću vam svoj broj socijalnog.
S obzirom na sve što smo otkrili, zaključili smo da Irene nije nestala.
Irene je ubijena.
Imam odličnog vidovnjaka, gatara ili kako se već zove.
Čim sam sjeo pred njega, pogledao me i rekao: „Moja sućut.”
Rekao je: „Vaše prijateljice više nema.”
Odmah me preplavila golema tuga.
A onda sam počeo sve poricati.
Nadao sam se da vidovnjak ovaj put griješi.
Znali smo da se radi o ubojstvu,
no da bismo ih uhitili, morali smo pronaći tijelo.
Znali smo da su krivi, no bez tijela mogli bi se izvući.
Iskreno, bio sam jako ljut.
Htio sam otići onamo, udariti Kennyja i natjerati ga da progovori.
19. SRPNJA 1998. 14 DANA NAKON PRIJAVE NESTANKA
Otvorili smo posebnu telefonsku liniju
za dojave o kretanju zelenog auta marke Lincoln Town Car.
Provjerili smo svaki trag na koji smo naišli.
Pretražili smo Meadowlands u Jerseyju.
Meadowlands nije lako pretražiti. To je močvarno područje s visokom travom.
Stvarno je grozno.
Smrdljivo je i prljavo, no idealno je za rješavanje trupla.
Naišli smo na svakakvo smeće, bačene spremnike, kovčege
i potrepštine iz Coney Islanda,
odnosno iskorištene kondome i tampone.
Silno smo htjeli pronaći tijelo Irene Silverman.
Morali smo istražiti i reagirati na svaku dojavu o slučaju.
Koliko god ovo suludo zvučalo,
sjećam se da sam sjedio u uredu
kad je jedna žena u postaju donijela mrtvu kokoš.
Odmah sam osjetio odvratan smrad.
Smrad se brzo proširio cijelim uredom.
Rekli nam je da je u anusu mrtve kokoši ceduljica s porukom,
a u toj poruci piše gdje se nalazi tijelo Irene Silverman.
Rekao sam: „Ma nemojte me zajebavati.”
I naredio sam momcima da je izbace iz postaje.
No oni su odveli ženu s kokoši
do raskrižja 126. ulice i Avenije Amsterdam,
gdje se nalazila farma, odnosno tvornica peradi.
I ondje su pregledali kokoš.
Ispostavilo se da u kokošjoj guzici nema nikakve ceduljice.
Bio je to jedan od rijetkih trenutaka kad smo se mogli malo nasmijati.
Zaista smo bili pod golemim pritiskom.
Morali smo reagirati na baš svaku dojavu.
18 DANA NAKON PRIJAVE NESTANKA
Kimesovi su još bili u zatvoru zbog krađe auta
i prisluškivali smo im razgovore.
Slušali smo razgovor između Sante
i privatnog istražitelja kojeg je angažirala obrana.
Zamolila ga je da ode u hotel Plaza po torbu.
Kad smo to čuli, još jedan detektiv i ja ušli smo u auto,
uključili rotirke i odvezli se do hotela Plaza.
Bivši detektiv ondje radio kao šef osiguranja.
Rekao je: „Privatni istražitelj došao je ovamo po torbu.”
I dao nam je njegovo ime.
Drugi detektiv pregledao je dozvolu tog istražitelja za rad.
Njegov ured nalazio se kod vijećnice pa smo se uputili onamo.
Prvo je tvrdio da nije uzeo torbu, a onda smo mu rekli:
„Slušajte, znamo da ste došli po torbu i uzeli je.
Kako bismo inače došli do vašeg ureda?”
I pristao je predati nam torbu.
To je vjerojatno bila najveća prekretnica u slučaju.
U torbi smo našli pištolj kalibra .22,
punomoć s potpisom Irene Silverman
i primjerak ugovora o prijenosu vlasništva koji je potpisala Irene Silverman.
U ugovoru je pisalo da se kuća prodaje
tvrtki Atlantis Group, Incorporated,
za koju se poslije ispostavilo
da je fiktivna tvrtka koju je osnovala Sante Kimes.
Dali smo analizirati i rukopise.
Brzo su nam potvrdili da su ti dokumenti krivotvoreni.
Ugovor je ovjerila, potpisala i datirala jedna javna bilježnica.
Locirali smo je i ispitali.
Rekla je da je došla u zgradu Irene Silverman.
Ušla je u sobu koja je bila slabo osvijetljena.
Bilo je mračno.
Sante je ležala u krevetu i predstavila se kao Irene.
Na glavi je imala crvenu periku i pokrivala je lice.
Navukla je pokrivače kao u Crvenkapici.
Pokazala je javnoj bilježnici nekakvu krivotvorenu ispravu
i ona je ovjerila ugovor.
Bilježnica je zatim morala doći na prepoznavanje Sante i Kennyja Kimesa
u ured tužitelja.
Prije nešto što je postupak započeo, sjedio sam sa Sante Kimes i čuvao je.
U prostoriji smo bili samo mi.
Znao sam da je prevarantica.
Zato sam odlučio da ću paziti
i da joj neću dopustiti da me uvuče u bilo kakav razgovor.
Na kraju sam joj rekao da sam razveden, da živim u Yonkersu, da imam dvoje djece…
Trebao sam biti pametniji i šutjeti.
No ona je naprosto znala navesti čovjeka da se potpuno opusti.
I onda biste joj nonšalantno odgovorili na sva pitanja koja bi vam postavila.
Tako bi izvukla informacije od ljudi…
Moraš… Prestani!
I onda bi provela u djelo sve svoje prijevare.
Javna bilježnica odmah je prepoznala Sante.
HTJELI SU OTETI NJEZIN OTMJENI DOM
Ti krivotvoreni dokumenti…
POMOĆNI TUŽITELJ
…postali su ključni jer su upućivali na motiv.
Bio je to uvjerljiv dokaz
da su Kimesovi planirali izvesti prijevaru,
da izgleda kao da im je Irene prenijela vlasništvo nad svojom kućom.
Nismo našli tijelo, ali bili smo uvjereni da ćemo ih moći optužiti za ubojstvo.
Pet mjeseci nakon Ireneina nestanka, u prosincu 1998.,
Sante i Kenneth Kimes optuženi su za ubojstvo drugog stupnja,
provalu, pljačku i prisluškivanje.
Optužnica je sadržavala 84 točke.
To je zaista puno.
Iz zatvorske ćelije Kimes tvrdi da je nevina.
Pomozite mi.
Pozivam se na naša ustavna prava
na poštenog suca, pravično suđenje i nepristran sud.
Želim da svima dokažemo da je moj divni sin nevin.
Sante i Kenny Kimes neobično su se često obraćali medijima
dok su čekali suđenje.
Moj sin i ja nevini smo.
Sve je ovo jedna golema, podmukla urota.
Policija je pogriješila.
Sve što govore o mojoj majci i meni naprosto nije istina.
Nevini smo.
Sve su zaista majstorski odglumili.
Pokušali su uvjeriti javnost da im se sudi bez razloga.
„Zar vam moj sin izgleda kao ubojica?”
Kimesovi su pozvani u emisiju 60 Minutes kako bi ispričali svoju priču.
Nisu se ponašali kao majka i sin.
Držali su se za ruke, a Kenny je hvalio majčin izgled.
Moja je majka prekrasna osoba, duhovno, intelektualno i fizički.
Za odraslu majku i sina zbilja su se neobično ponašali.
Kružile su i priče da su njih dvoje u incestuoznoj vezi.
Mislim da to nije bila istina.
Ali smatram da je Sante u potpunosti kontrolirala Kennyjev život.
Okreni se, Kenny.
Zbog nje je Kenny postao ubojica.
Suđenje je započelo u siječnju 2000.,
godinu i pol nakon Ireneina nestanka.
Strategija obrane temeljila se na činjenici da tijelo nije pronađeno.
Drugi argument nisu ni imali.
No suđenje je trajalo četiri mjeseca i proteklo je bez poteškoća.
Sante i Kenny Kimes proglašeni su krivima
po svim točkama optužnice.
Trebali su dobiti 125 godina zatvora ili doživotnu zatvorsku kaznu.
Sante je mislila da je pametnija od svih.
Hranila se svojim spletkama poput vampira.
Također, Kimesovi su imali popis na kojem se nalazilo još 16 Njujorčana
koje su planirali napasti.
Sve smo ih provjerili da vidimo jesu li dobro.
DVIJE GODINE NAKON PRIJAVE IRENEINA NESTANKA
U listopadu 2000.,
dok su Sante i Kenny čekali izručenje u Kaliforniju,
gdje će im se suditi za ubojstva Davida Kazdina,
angažirali su me kao producenticu dokumentarca za Court TV.
Kenny je pristao razgovarati sa mnom pred kamerama.
ZATVOR CLINTON
Kad je ušao, uplašila sam se.
Imao je izrazito tamne, gotovo crne oči.
Njegov pogled ledio je krv u žilama.
Započeli smo sa snimanjem.
U 40 minuta triput je zatražio stanku.
Možemo li napraviti kratku stanku? Pet ili deset minuta?
Prije zadnje stanke molio me da mu donesem nešto za prigristi.
Otišla sam do automata.
Išla sam mu dati grickalice.
Nisam se ni snašla,
a on mi je već bio iza leđa i desnom me rukom uhvatio za vrat.
Rekao mi je: „Sad ste moji taoci.”
Oglasile su se sirene.
Kenny je primijetio da snimatelj još sve snima
i uzviknuo je: „Ugasi kameru, jebote!”
Snimatelju, odmakni se!
Bio mi je jako blizu. Okrenuo mi se želudac.
Osjetila sam kako mu srce lupa.
Osjetila sam kako se znoji.
Sjećam se da se igrao olovkom.
Pomislila sam: „Gotovo je. Ubost će me.”
Zatvorski službenici koji su ušli u sobu govorili su:
„Kenneth, smiri se.
Ovako nećeš ništa postići.”
Ja sam ga upitala: „Zašto ovo radiš?”
Odmah je odgovorio:
„Majka mi je već stara. Neće izdržati još jedno suđenje.
Želim da moju majku i mene izručite u Kanadu.”
Bila sam prestravljena.
Prošlo je pet dugih sati.
Upitala sam ga: „Kennethe…
Znaš li se moliti? Idemo se pomoliti.”
Odgovorio je: „Da, znam.”
I najednom je djelovao vrlo smireno.
Nakon što smo se pomolili, pregovarač mu je rekao:
„Kenny, već smo dugo ovdje.
Evo, uzmi moju posjetnicu. Pomoći ću ti.”
Da bi uzeo posjetnicu, na trenutak me morao pustiti.
Iskoristila sam priliku i izjurila iz prostorije.
U prostoriji je bilo pet-šest muškaraca.
Skočili su na njega.
Ja sam samo trčala. Nisam se osvrtala.
No bila sam jako zahvalna što sam živa.
STUDENI 2003.
Kenneth Kimes s majkom je ubio bogatu udovicu,
a sad je priznao novo ubojstvo.
Na iznenađenje svih u sudnici
priznao je krivnju za ubojstvo poduzetnika Davida Kazdina.
Dogovorio se da će surađivati s uredom državnog tužitelja u L. A.-u
i svjedočio je protiv svoje majke.
Priznao je da je ubio Davida Kazdina…
KAKO SU UBILI IRENE
…i Irene Silverman.
MAMA JE REKLA: „HAJDE!”
U zamjenu je tražio da on i njegova majka izbjegnu smrtnu kaznu.
Kenny je rekao da mu je Irene pokucala na vrata.
Uvukao ju je u stan.
Omamio ju je elektrošokerom i srušila se.
A onda ju je zadavio.
Zatim je uzeo zavjesu za tuš, zamotao je i zalijepio ljepljivom trakom.
Stavio je tijelo u vreću
i odnio ga u prtljažnik auta.
Zatim se odvezao do centra kroz tunel Lincoln.
Ugledao je kontejner i u njega bacio Ireneino tijelo.
Pravda je zadovoljena.
Ali nismo našli Ireneino tijelo.
I to će me zauvijek progoniti.
Žalosno je što tako divna žena, koja je ostavila svoj trag u društvu,
nije dostojno ispraćena i tijelo joj nikad nije pokopano.
Za mene ovaj slučaj još nije riješen.
Još se nadam da će kolege pronaći ostatke, identificirati ih i javiti mi:
„Hej, našli smo Irene.”
Ne vjerujem da će se to dogoditi, ali najiskrenije se nadam.
I zbilja bih volio primiti taj poziv.
Trebalo mi je bar deset godina da prihvatim da ju je netko stvarno ubio.
Nadao sam se da su je oteli,
da je drže u nekom gradiću i da će se kad-tad odnekud pojaviti.
No posljednjih godina mirim se sa stvarnošću.
Mirim se time da više nije živa,
ali vjerujem da mi se svaki dan odozgo smiješi.
Kad god prelazim 65. ulicu, pogledam njezin prekrasni dom.
Tiho je pozdravim…
i šapnem joj da mi nedostaje.
2010.
U NASTAVKU
Javili su mi da gostu curi voda u sobu.
Soho House ekskluzivan je i vrlo otmjen klub,
a u kadi je pronađeno tijelo mlade žene.
Identificirali smo žrtvu. Riječ je o 33-godišnjoj Sylvie Cachay.
Sylvie je bila dizajnerica kupaćih kostima.
Bila je idealna članica kluba Soho House.
Na recepciji se prijavila s dečkom, no on više nije bio ondje.
Dakle, bilo je sumnjivo.
Onda smo našli email s naslovom „Jebi se.”
Klupko se počelo rasplitati.
Postoje situacije koje nikad ne želite doživjeti.
Prizori iz te sobe ne mogu se tek tako zaboraviti.
Prijevod titlova: Martina Grujić tako zaboraviti.