NA OSTROVĚ MANHATTAN JSOU DVA DETEKTIVNÍ ODDÍLY ZAMĚŘENÉ NA VRAŽDY:
MANHATTAN SEVER A JIH.
VYŠETŘUJÍ TY NEJBRUTÁLNĚJŠÍ A NEJNÁROČNĚJŠÍ VRAŽDY.
TOTO JSOU JEJICH PŘÍBĚHY.
Jsou situace, které doufáte, že nezažijete.
Co se v tom pokoji stalo, se jen tak nezapomíná.
Přijel jsem na směnu jako noční manažer v Soho House, stalo se to ve čtvrtek 9.
Prosince 2010.
Soho House je soukromý a exkluzivní klub pro členy z oblasti umění, filmu a hudby.
Nepřístupný veřejnosti.
Plnil jsem svoje večerní úkoly a po několika hodinách směny mi zavolali,
že jednomu z hostů teče do pokoje spousta vody.
Začali jsme pátrat, odkud zatéká a nakonec nás to
zavedlo do Sylviina pokoje.
Sylvie Cachayová byla mladá návrhářka plavek,
co pracovala s Victoria's Secret nebo Tommy Hilfiger.
Nadějná žena na vzestupu.
Čekaly ji skvělé věci. Představovala perfektní
členku pro Soho House.
Zaklepali jsme, ale neodpověděla. Otevřel jsem dveře.
A pak jsem uviděl Sylvii ponořenou do vody ve vaně.
Prvotní reakce byla přiskočit a vytáhnout ji z vany.
Třásl jsem s ní. Mluvil na ni. Nepodařilo se mi nahmatat puls.
Začal jsem s první pomocí.
Nařídil jsem kolegovi, aby zavolal záchranku.
Pokračoval jsem v resuscitaci. Křičel jsem na ni, aby se probrala.
Proberte se.
Jo.
Staráme se o to, abyste mohli v noci klidně spát.
Rodina musí vědět, kdo zabil jejich příbuzného.
Soucítit s oběťmi je nejdůležitější.
Vždy jsem rád nahlížel za oponu.
Co se opravdu stalo.
Chcete odhalit pravdu. To detektivové dělají.
Instinktivně chcete lidem pomáhat.
U policie v New York City.
Co víc.
VRAŽDY: NEW YORK
9. PROSINCE 2010
Byla to chladná noc. Ticho. Nic se nedělo.
Zazvonil telefon.
Ozval se mladý seržant z 6. okrsku.
Povídá: „Jen vám chci dát vědět, že našli mrtvou ženu ve vaně v Soho House.
Asi se utopila.”
"Byla prohlášená za mrtvou?" Přitakal a zeptal se: "Myslíte, že to bude problém?"
Já na to: "Jo, bude.
Protože je celkem těžký
se utopit ve vaně."
Vyrážíme. Uzavřete to tam.
Detektivové na okrsku pracují ve dvou směnách od osmi od rána do jedné ranní.
Zločin se ale nezastaví v jednu ráno, dochází k němu pořád.
Proto máme noční hlídku.
Ta vyráží na místo a odvede detektivní práci, ale ráno ji zase předává.
Manhattan je rozdělený na dvě oblasti: severní a jižní.
Já dělal noční hlídku v jižním.
Jsem noční sova. Miloval jsem tu práci.
Říká se, po půlnoci se neděje nic dobrého.
No, je to pravda.
Soho House je velice exkluzivní, vybraný klub.
Nemůžete se jen tak stát členem.
Probíhá tam schvalovací proces a musíte mít doporučení.
Je to velmi luxusní klub. Běžně bych tam nechodil, ale…
Je to, jak to je.
Do Soho House jsme přijížděli s pohotovostí
a policejním autem. Nebylo tam moc lidí.
Pokoj nebyl velký.
Byla tam pěkná velká postel a metr od ní stála obrovská vana ve tvaru mísy.
Manažer hotelu vytáhl ženu z vany.
Identifikovali jsme ji jako třiatřicetiletou Sylvii Cachayovou.
Položil ji na záda hned vedle vany. Měla na sobě svetříkový top,
kalhotky a rolexky.
Nic, co byste si na sebe obvykle brali do vany. A já jsem podezíravý typ.
Mrtví ve vaně mi obecně nedají spát.
Na lince leželo několik lahviček od antidepresiv.
Předávkovala se a utopila ve vaně? Kdo ví.
Zavolal jsem veliteli z 6. okrsku.
Detektivní týmy z okrsku pokrývají všechno v dané oblasti.
Tommy Jones, Bobby Moller spolehliví detektivové,
které znám už dlouho. Ihned dorazili na místo.
Předešlé noci jsme někoho zatýkali a pracovali jsme dlouho.
Proto jsme reagovali na Soho House.
Vzhledem k tamní klientele nečekáte, že se tam něco takového stane.
Předal nám to seržant noční hlídky Pete Panuccio. Bylo to podezřelé,
ale nevěděli jsme, co se stalo.
Hledáte krev. Žádná tam nebyla. Na ruce měla cosi,
co vypadalo jako kousanec, což bylo podivné.
Když se něco takového stane, kontaktujete oddělení vražd.
Vyrazí do ulic a hodně toho pro vás oběhají.
Jeden z nich, detektiv Al Titus, je zvlášť skvělý chlap.
Už jsem s ním dělal. Maká svědomitě.
Na případu pracoval celý tým detektivů. Byla to velká věc,
protože se jednalo o nóbl podnik.
Jako když se případ týká celebrity.
Chytí se toho tisk a bude na nás vyvíjet silný tlak,
abychom s odpověďmi přišli co nejdřív.
Jednotka kriminalistů začala místo fotit,
odebírat otisky prstů a stírat DNA z vany a z kohoutku na vaně.
Všiml jsem si jedné věci: na zemi ležely mokré ponožky.
A ne ponožky, které by nosila mladá vymóděná žena.
Šedivé pánské ponožky.
Říkali jsme si, co se asi stalo? Co se tu dělo? S kým byla?
První, s kým jsme mluvili, byl Bryan Alvarez,
který pracoval jako noční manažer Soho House.
Detektivové se ptali: Co se tu stalo? Kdo je Sylvie? Byl s ní další host?
A taky chtěli znát čas, kdy jsem přišel do pokoje
a viděl Sylvii ve vaně.
Prý se ubytovala se svým přítelem Nicholasem
Brooksem asi v půl jedné ráno.
Sylvie se svým přítelem Nickem se přišli ubytovat chvíli před začátkem mé směny.
Jednou z výhod Soho House byla spousta bezpečnostních kamer.
Rychle se nám podařilo podívat na video.
Sylvie působila ztrhaně. Trochu unaveně.
Sylvie se kolegovi zmínila, že si vzala něco na spaní
a necítila se dobře. Potřebovala pomoct do pokoje.
Nicholas seděl u check-inu a další zaměstnanec
hotelu řekl, že ji zavede do pokoje.
Na videu z kamery vidíme, jak Sylvii Cachayovou vedli nahoru.
Nicholas Brooks několikrát přichází a vychází
z hotelového pokoje po check-inu, což bylo docela podivné.
Záznam z kamer zachytil, jak Nicholas Brooks naposledy
odchází z pokoje ve 2:18.
A manažer přišel ve 2: 51 kvůli prosakující vodě.
Zeptal jsem se Bryana Alvareze, zda viděl Nicholase poté,
co našel Sylvii Cachayovou.
Vysvětlil jsem detektivům, že už tam nebyl. Odešel.
S někým se ubytovala, ale už tam nebyl. Opustil hotel.
Začíná to vypadat jako místo činu.
Je to podezřelé. Musíme zjistit, proč tam nebyl. Kam odešel?
Naší prioritou bylo najít jejího přítele. Plánovali jsme prohledat bary v okolí.
Bylo půl šesté ráno.
Stál jsem v lobby.
A on vešel hlavním vchodem.
Manažer povídá: Tohle je ten chlap.
Podívali jsme se na něj a měl krví podlité oči. Byl neupravený. Bylo znát,
že je opilý, sjetý nebo oboje.
Očividně si vyrazil na večírek.
Koukl jsem dolů a neměl na sobě ponožky.
Byly v pokoji uprostřed místa činu.
Pánské ponožky.
Představil jsem se mu a zeptal se ho na jméno.
Řekl, že se jmenuje Nicholas Brooks.
Ptám se: „To vy jste se v hotelu ubytoval se Sylvií Cachayovou?” On že jo. Já na to:
„Mám pro vás špatnou zprávu. Našli jsme ji nahoře ve vaně. Nereagovala,
nejevila známky života, nepřežila to.”
Nerozhodilo ho to. Nezeptal se: „Co se stalo?" Ale možná se choval divně,
protože byl pod vlivem.
Řekl jsem Nicholasovi, že si musíme promluvit o jeho přítelkyni.
Zajedeme na stanici a zjistíme, co se tu děje.
Byl ochoten jet s námi.
Posadil jsem ho do výslechové místnosti a říkám: „Je důležité, abyste mi řekl,
kde jste večer byl. Musíte mi říct, co se večer stalo.” On jen koktal,
byl úplně mimo, zavíraly se mu oči. Poznal jsem,
že z něj kloudnou odpověď nedostanu. Byl mimo.
Napadlo mě, že pro něj bude nejlepší, aby si na chvíli lehnul.
Vrátíme se k němu později.
Nehodlal jsem vyslýchat někoho, kdo nerozuměl tomu, co se ho ptám.
I když se tím proces protáhne, bylo to lepší. A pal usnul.
Kdyby se to stalo někomu z nás, jsme bez sebe, brečíme, nemůžeme spát.
On to tak neměl.
Nejdřív jsme to museli oznámit Sylviině rodině. To je samo o sobě dost náročné.
Sám mám dcery a vždycky myslím na rodiny obětí.
Protože bydleli ve Virginii, nemohl jsem to udělat osobně.
Kontaktovali jsme policejní oddělení ve Virginii a potvrdili nám,
že za rodinou zašli s oznámením.
Zavolala mi máma byla zoufalá a plakala. Řekla, že Sylvii někdo zabil.
No…
Bylo to strašné. Nikdy by mě nenapadlo, že něco takové někdy uslyším.
Vyrůstali jsme v McLean ve Virginii, na předměstí Washingtonu DC.
Můj nevlastní táta byl Peruánec, stejně jako máma.
Takže Sylvie byla dcerou dvou Peruánců.
Byla ambiciózní, reprezentovala svou kulturu a snažila
se ji přenést i do práce.
Já jsem pracoval v New Yorku a trávili jsme
spolu svátky. Měli jsme skvělý vztah.
Setkal jsem se s detektivy.
Musel jsem sestru identifikovat podle fotek. Člověk vždycky doufá, že to,
co vám zrovna řekli, třeba není pravda.
Dokud to reálně nevidíte. Z toho se nikdy nevzpamatujete.
S ránem se objevili novináři. Všude zastavovaly náklaďáky
s televizními kamerami.
Přišel můj poručík.
Povídá: „Dole se rozjel cirkus, běž se podívat.”
Stála tam zpravodajská auta. Od jednoho konce bloku ke druhému.
Když se chystalo tělo na odvoz k soudnímu lékaři, všichni tam čekali s kamerami.
Třiatřicetiletou módní návrhářku Sylvii Cachayovou našli mrtvou v Soho Houseu.
Představte si to. Úspěšnou,
atraktivní mladou ženu najdou mrtvou ve vaně
v Soho House. Příběh zaujal veřejnost.
Bulvár se v tom vyžíval. Objevilo se to skoro na každém kanále,
což na nás klade ještě větší tlak.
Byl bych radši, kdyby se to ještě tak šest
nebo osm hodin nedozvěděli, abychom měli náskok a uvedli
vyšetřování do chodu.
O něco později se konečně probudil Nicholas.
Vyšel ven a řekl: „Detektive, můžeme si promluvit?”
Nicholas mi řekl, že se Sylvií chodili šest měsíců.
Rozcházeli se a dávali dohromady, nebyl to dobrý vztah.
Řekl mi, že se ten večer měli sejít
u Sylvie v bytě, na večeři.
Přišel tam.
Prý spolu měli sex. Potom zapálil svíčky a položil je
dozadu do výklenku za postelí.
Vzala si prášky na spaní. On se šel osprchovat a slyšel,
jak se spustil detektor kouře.
Když vešel, pokoj byl plný kouře.
Celá postel hořela. Přiskočil k Sylvii,
která na ní ležela a snažil se oheň uhasit. Sežehlo jí to i vlasy.
Řekla, že je členkou Soho House
a že tady nemůžou zůstat. Smrad kouře jim může uškodit.
Zmínil taky, že měla problém sejít ze schodů
od bytu ven na ulici, protože začaly zabírat léky, co si vzala.
Sedli do taxíku a odjeli.
Chtěl jsem vědět, v jakém byli rozpoložení.
Jestli se hádali? Prý byla podrážděná a celou cestu mu
nadávala. „Jseš takovej vyhulenec. Vždyť jsi to tam
podpálil."
Byla naštvaná. Dorazili do Soho House. Řekl,
že přišli do pokoje a pracovník hotelu ji uložil. Mluvila o tom,
že se možná vykoupe.
Měl hlad, tak zašel dolů do restaurace
a objednal si. Pak se vrátil do pokoje a řekl Sylvii,
že si vyrazí ven.
Říkám: „Jasně, ale to už byla ve vaně?” Řekl že neví,
že odešel.
Sahal jste na vanu?
Napouštěl jste jí vodu? Říkala, že se chce vykoupat,
možná jste chtěl být milý. Prý ne. Pořád byla v posteli.
Nicholas tvrdil, že odešel z pokoje.
Potom opustil hotel a šel pít do nedalekého
baru s chlapem jménem David Raleigh, kterého potkal dole v hale.
Tam zůstal, dokud se nevrátil do hotelu, kde jsme ho uviděli.
Zeptal jsem se, jestli Sylvii něco provedl,
než s tím chlapem odešel.
Řekl, že ne.
V hlase mu nezazněla pochybnost nebo obava, že může mít potíže.
Mluvil stroze a chladně. Měl jsem pocit, že něco provedl.
Zatím jsme ale nevěděli, co se v tom pokoji odehrálo.
A tak Nicholas prozatím zůstal na okrsku.
Vyšetřování se obrátilo k Davidu Raleighmu muži,
se kterým Nicholas Brooks údajně daný večer strávil.
11:00, 8 HODIN OD ZAČÁTKU VYŠETŘOVÁNÍ
Slyšel jsem hlasité zaklepání. Vyskočil jsem z postele a běžel ke dveřím.
Za nimi stáli dva detektivové. Ptali se, jestli znám Nicholase Brookse. Já na to:
„Jo, potkali jsem se včera večer a dali si drink."
Informovali mě o tom,
že našli mrtvou dívku ve vaně v Soho House a Nicholas Brooks byl její přítel.
Požádali mě, abych s nimi jel na stanici.
2:18, O 8 HODIN DŘÍVE
Když bar v Soho House toho večera zavíral, byl jsem ještě v náladě popít.
Zastavil jsem se na recepci a někdo zrovna vycházel z výtahu.
Řekl obsluze, že by si dal drink a bar nahoře je
zavřený. Ptal se, kam se dá zajít.
Recepční se podíval na mě a pak na něj a řekl: „Pán zrovna vyráží do baru,
můžete jít spolu.” A já na to: „Proč ne?"
Přišli jsme do baru, dali si skleničku a povídali.
Začal mi vykládat o svojí přítelkyni a o neutuchající lásce k ní.
Vyprávěl mi o tom požáru v bytě. Říkal, že jeho přítelkyně zrovna spí v hotelu.
Dodal, že by jí měl zavolat a zkontrolovat,
že je v pohodě.
Zavolal jí a zvonilo to a zvonilo. Řekl, že to nebere. A já na to: „No jasně,
protože spí.”
Pak se zvedl, popřál mi dobrou noc a zmizel ve dveřích.
Nic neobvyklého.
To potvrzovalo tvrzení Nicholase Brookse. Přinejmenším se zdálo,
že alespoň v tomhle říkal pravdu. Stále bylo možné, že šlo o sebevraždu.
6. OKRSEK POLICEJNÍHO ODDĚLENÍ MĚSTA NEW YORKU
Potřeboval jsem vědět, kým Sylvie Cachayová byla.
V jakém byla rozpoložení?
Vyslýchal jsem její rodinu a přátele a viděl jsem, jak byli rozrušení.
Prozradili mi, že měla deprese.
Sylvii jsem znala od roku 2009,
kdy mě najala jako stážistku pro značku plavek Anne Cole.
Ihned jsme si padly do noty.
Sem tam jsme si otevřeli víno a pokecali. Sylvie byla kamarádka, šéfka a mentorka.
Vzhlížela jsem k ní. Byla skvělá.
V roce 2006 založila vlastní značku. Dostala se do Vogue, InStyle,
Sports Illustrated.
Naše rodina slavila každý úspěch. Byli jsme na ni moc pyšní.
Mít vlastní značku je pro návrháře splněný sen.
Bohužel Sylvie musela firmu rozpustit po ekonomické krizi v letech 2008 až 2009.
Její investor měl po světě další investice a lidé přistupovali k novým
investicím opatrně.
Vrátila se k práci v Anne Cole, kterou milovala. Moc nás to bavilo.
Ale člověk nemůže necítit, že šlo o sestup.
A každý den na to musela myslet.
Byla ve stresu a trpěla úzkostí. Brala léky,
co jí měli v životě pomoct a zvýšit její produktivitu.
Ptali se mě, jestli Sylvie zvažovala sebevraždu.
Okamžitě jsem řekla, že ne.
Nezdar ukončené značky Syla přinesl deprese
a smutek, ale nikdy ji nijak neochromil. Vždycky plánovala do budoucna.
Když jsme spolu pracovaly v Anne Cole,
chodily jsme do tiskárny vybírat potisky a shromažďovaly jsme i tisky pro Syla.
Nikdy to pro ni neumřelo.
Výslech stážistky Heather byl velice přínosný.
Poskytla mi velmi konkrétní informace o Sylviiných vztazích a kontaktech.
Sylvie kolem roku 2008 zrušila zásnuby.
Ukončila vztah se svým snoubencem, protože toho na ni spolu se vším,
co řešila kolem podnikání, bylo příliš.
Sylvie potom trochu randila.
Nicholase potkala v červnu 2010,
když si vyšla ven s kamarády a užívala si nočního života.
Nedlouho poté se procházeli poblíž jejího domu v Soho.
A její fenku Pepper porazilo auto.
Nick ji musel sebrat ze země a zabalit do kabátu. Byl pro Sylvii oporou.
Byla zničená.
Myslím, že se sblížili právě skrz tohle trauma. Jinak by s ním určitě nechodila,
protože byl hodně mladý.
Jí bylo 33 a jemu 24. Trávili spolu téměř každý den.
Přespával tam tak často, že to skoro vypadalo,
jako by se k ní nastěhoval.
Po dvou měsících se začaly objevovat varovné signály.
Nedokázala pochopit, že neměl práci. Unavovalo ji,
že jenom celé dny hulí trávu a nic nedělá. Pamatuju si, jak si stěžovala,
že za všechno platí.
Označovala ho za dítě. Kamarádky jí říkaly: „Rozejdi se s ním,
ten kluk ti ničí život." A rozešla se s ním.
Bylo to pro ni těžké. Nenesla to dobře.
Poslední vzpomínku na ni mám ráno před tím, než zemřela.
Povzdychla si, že ji chtěl vidět.
Chtěla se s ním sejít
na schodech před domem.
Prý pro ni měl dopis. Nechtěla ho pouštět nahoru.
Nicholas Brooks a Sylvie Cachayová se setkali u ní v bytě a vzhledem k tomu,
jak bouřlivý měli vztah, jsem cítil, že tam něco nehraje.
Museli jsme zajít do bytu a zjistit, co se tam té noci odehrálo.
Když jsme tam vešli, našli jsme jasné stopy po požáru.
Cítili jsme kouř. Postel byla hodně sežehlá.
Na posteli chomáč spálených vlasů.
To, co Nicholas Brooks vylíčil Tommymu, se skutečně stalo.
Pak jsme objevili vzkazy, které si nechávali.
Psala mu v nich, že má být větší romantik, jinak ho ve svém životě nebude chtít.
Měla dlouhý seznam požadavků prosté věci jako mazlení po sexu, randění,
když něco spotřebuješ, dokup to.
Nehul trávu. Nechlastej tolik. V podstatě jako máma,
která mu říká, aby se srovnal, nebo to neklapne.
Drahá Sylvie, je mi to moc líto
Nicholas ji v dopisech žádá o odpuštění a aby to s ním nevzdávala.
Slibuje, že se polepší. To nám ukazuje, jak mu opakovaně podlehla.
V jiném vzkazu taky napsala, jak ho začíná podezírat,
že jí krade peníze.
Našli jsme výpisy ze Sylviiných účtů.
Používal její kreditku k najímání prostitutek.
Osobně to považuji za velkou drzost,
že si domluví prostitutku a ještě za ni zaplatí její kartou.
Pak jsme našli e-mail kterému říkáme "Naser si e-mail".
Psala ho Nickovi hodně rozčílená.
Píše: „Přišla jsem na to. Vím, cos udělal, a nahlásím tě na policii a taky v bance.”
Rozhodně nás to přivádí na možný motiv. Mohlo jít o katalyzátor,
který ho přiměl k rozhodnutí, že se jí musí zbavit.
Poptali jsme v domě, kde bydlela, abychom zjistili,
jestli někdo té noci něco neslyšel.
Jeden ze sousedů řekl, že zaslechl hádku, nějaký pláč a spoustu ran,
jako by někdo upadl na zem nebo tak něco.
Máme hádku, křik a požár.
O pár hodin později jsme našli
Sylvii Cachayovou mrtvou.
Začali jsme si dělat obrázek. Může jít o vraždu,
ale nemůžeme nikoho obžalovat na základě polovičatých informací.
Musíme všechno prozkoumat a odhalit, co se přesně stalo.
Proklepli jsme si Nickovu minulost. A obrázek byl najednou barvitější.
Dozvěděli jsme se, že měl svěřenecký fond. Jeho otec,
autor a skladatel Joseph Brooks,
napsal skladbu a film You Light Up My Life a získal Oscara. Byla to známá píseň.
Podle mě je to otřesná písnička. Každá stanice v rádiu ji hrála nonstop.
A já jen… ach bože.
I když se díky ní proslavil, jeho sláva měla taky temnou stránku.
Kolem roku 2008 jsem dělal na 19. okrsku jako druhý nejvyšší
detektiv v oddílu. K mojí práci patřila kontrola
doručených stížností.
Rukama mi začalo procházet jméno Joe Brooks.
Zachytil jsem hodně udání za znásilnění.
Tyhle případy řeší útvar pro zvláštní oběti.
Nakonec jsem jim zavolal a ptám se: Máme šíleného násilníka,
co nám volně běhá po 19.
Okrsku a co mi má dělat starost?
Odpověděli, že jde o sériového sexuálního
predátora a případ je v řešení.
Prokurátor vznesl proti Brooksovi 91 bodů obžaloby za znásilnění.
Joseph Brooks inzeroval na Craigslistu.
Snažil se najít nadějné herečky, které by se rády přiučily
od nositele Oscara. Přesvědčil je, aby přišly k němu domů.
Zdrogoval je a dělal si s nimi, co chtěl.
Joseph Brooks byl obžalován ze sexuálního napadení řady žen a čekal na proces.
S ohledem na jeho minulost mi vrtalo hlavou,
jestli nemáme tu čest s podobným typem u Nicholase Brookse.
Zdá se, že jablko nepadlo daleko od stromu.
Během prověrky jsme se taky dozvěděli,
že Nicholasův otec mu během studií na střední
zařídil byt. A sháněl mu společnice.
Naučil se od něj najímat prostitutky, protože to jeho otec dělal.
Získali jsme tak hodně podivný obraz jeho vztahu s otcem. A zjistili jsme,
že ho otec do jisté míry ovládal skrze peníze.
Joseph Brooks po něm požadoval, aby se vzdal veškerého kontaktu
s matkou a sestrou.
Když se Joseph Brooks dozvěděl, že Nicholas mluvil s matkou,
vyškrtl ho z poslední vůle a svěřeneckého fondu. Kolem roku 2009 nebo 10.
Tenhle mladý muž se tak potácel světem bez finančních prostředků,
na které byl zvyklý.
Pokud chtěl peníze, musel buď pracovat, nebo je od někoho vyloudit.
Pak poznal Sylvii, která je měla, ale chtěla mu je odepřít.
Možná měl pocit, že má po ptákách a musí něco podniknout.
Vyhrožovala, že půjde na policii.
BAV SE VE VĚZENÍ
Tyhle případy jsou adrenalin. Člověk bývá vzhůru klidně 24 hodin, i víc.
Necítíte únavu, spád vyšetřování vám nedá spát.
Všichni jsme se vrátili na 6. okrsek.
Musíte projít všechny důkazy.
Začali jsme záznamem z bezpečností kamery a soustředili se na časovou osu.
Uniklo nám něco, přehlédli jsme něco?
Potvrdili jsme, že Nicholas Brooks opustil hotelový
pokoj ve 2:18. Šel dolů do haly, kde potkal Davida Raleighho.
Nikdo další nepřicházel ani neodcházel z pokoje až manažer, když ve 2:51 hledal,
odkud zatéká.
00:30 CHECK-IN NICKA A SYLVIE
Potřebovali jsme dokázat, že Sylvie zemřela,
když byl Nicholas ještě v pokoji.
Nahlédli jsme do telefonních záznamů hotelu a Brooksovo alibi se rozsypalo.
Když jsme prověřili záznamy telefonátů na recepci, došlo nám,
že nejenže odešel ve 2:18.
Než odešel, na recepci obdrželi velice
zajímavý telefonát.
Oznámení o protékající vodě oznámil pokoj o patro níž ve 2:11.
Zkontrolovali jsme, kdo použil vstupní kartu, a zjistili jsem,
že Nicholas Brooks byl podle výpisu v pokoji, když k úniku vody došlo.
Voda přetékala, dostala se na zem a prosakovala
do dalších pokojů.
Byl tam, když ležela ve vaně.
Celou dobu nám lhal.
U takového případu se o událostech hodně dozvídáme na základě pitvy.
Mezi zásadními nálezy byly stopy po prstech na krku a modřiny.
Pod očními víčky měla petechiální krvácení. To znamená,
že u ní došlo k přerušení krevního toku v oblasti krku.
Plíce měla plné vody, což značí, že byla naživu, když se začala topit.
Pak přišly výsledky z toxikologie. Ukázalo se,
že všechny léky v těle měla dle správného dávkování. Byly na předpis.
Nic, co by ji mohlo předávkovat a zabít.
Podle toho jednoznačně nešlo o sebevraždu ani o nehodu. Příčinou smrti byla vražda.
Taky nám přišly výsledky DNA, kterou jsme našli na vaně,
a patřila Nicholasi Brooksovi.
DNA na vaně nemusela nic znamenat. Bydlel v pokoji a mohl ji použít.
Ale výslovně popíral, že by se k vaně jen přiblížil.
Měli jsme za to, že jakmile konečně přijeli do Soho House,
došlo mezi nimi k nějaké roztržce.
Hádali se a ztratil nervy.
Brooks ji popadl pod krkem. Natlačil ji do vany.
Tam ji držel pod vodou. Vodu vdechla, utopila se a byla zardoušena.
Uškrtil jste svou přítelkyni?
-Udělal jste to? -Úsměv.
Zabil jste Sylvii?
Zatkli jsme Nicholase Brookse a převezli ho do ústřední vazební věznice. Řekl mi:
„Víte, já mám prachy.”
Říkám si: „Snaží se mě uplatit nebo co? Co tím myslíte, že máte peníze?” A on,
že jo, ale dostane se k nim až ráno.
Říkám: „Teď peníze nepotřebujete.” A on, že si musí zaplatit za ochranu. Já na to:
„O jaké ochraně mluvíte? Prý myslí bílé nacionalisty.
Ptám se, jak ho to napadlo? On, že je velký fanda Oz.
Hádám, že myslel seriál Oz, a říkám: „Vy nejdete do Oz.
Vezeme vás do newyorské ústřední vazební
věznice.”
Tehdy mi došlo, že neví nic o životě ani o tom,
jak to chodí.
Připadalo mi to divné. Ale pak si ho přebrala věznice
a už jsem s ním nemluvil.
Po zatčení Nicholase Brookse jsme zjistili,
že na líčení dorazí jeho otec. Ale pak spáchal sebevraždu.
Advokát Josepha Brookse vzal Nicholasův případ.
7. ČERVNA 2013, ZAČÍNÁ PROCES
Obhajoba tvrdila, že Sylvie trpěla depresemi.
Brala léky. Těmi se předávkovala, vlezla si do vany a utopila se.
Její rodiče přiletěli z Virginie, aby se Nicholasi Brooksovi
podívali do očí.
Nezahlédla jsem lítost. Ani se na nás s manželem nepodíval.
Byli jsme mu úplně ukradení.
Moje sestra byla báječný člověk.
O život ji úplně nesmyslně připravil tenhle společenský parazit.
Musí za život mé dcery zaplatit. Za její krásný život.
Zavolali nám z prokuratury, že proces skončil.
Nicholas Brooks byl shledán vinným a dostal 25 let až doživotí.
Bylo mi Cachayových moc líto.
Neměla zemřít.
Lidé měli nosit její plavky. Měla být hvězdou módního průmyslu.
New York ji miluje. Ona je New York.
Moje sestra rozdávala radost.
V její přítomnosti jsem se měli lépe a dokázali jsem úžasnější věci.
Chybí mi štěstí a světlo, co přinášela. Byla moc milá a krásná na těle i na duši.
Navždy bude mojí mentorkou.
Sylvie byla mým posledním případem v roli detektiva.
Nedlouho nato jsem šel do výslužby. Mám dvě dcery a zasáhlo mě to.
Připravit někoho o život a být potom tak netečný? Možná za to může jeho výchova,
ale ta neomlouvá vraždu, zvlášť někoho, koho milujete.
V dubnu 89 jsme řešili případ ze Central Parku.
Běžkyně byla znásilněna a vážně napadena.
Byl to obrovský případ, protože šlo o hrůzný čin,
který se stal v Central Parku.
Obžalovali pětici mladíků.
Byli známí jako Pětka ze Central Parku. Nespravedlnost bylo třeba odčinit,
ale tady příběh nekončí.
Máme další oběti, které nyní zahrnujeme pod případ
běžkyně ze Central Parku.
Donutil ji vybrat tvoje oči, nebo děti.
Oči, nebo děti něco takového jsem u žádného pachatele neslyšela.
Začal mě řezat pod a nad očima.
Prahnul po násilí.
Bylo krásné odpoledne. Nenapadlo by vás, že se to stane.
Tohle je jeden z případů, které mě pronásledují. ane.