PÅ MANHATTAN FINDES TO DRABSAFDELINGER, DER ER VIET TIL MANDDRAB:
MANHATTAN NORD OG MANHATTAN SYD.
DE EFTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG VANSKELIGE MORD.
DETTE ER DERES HISTORIER.
Der er situationer, man aldrig ønsker at stå i.
Hvad der skete på det værelse, glemmer man ikke bare.
Jeg mødte ind til min vagt som aftenbestyrer i Soho House
torsdag den 9. december 2010.
Soho House er en privat medlemsklub,
meget eksklusivt for kunst-, film- og musikbranchen.
Ikke åben for offentligheden.
Et par timer inde i min vagt, da jeg gennemgår aftenens tjekliste,
får jeg et opkald fra en gæst, som oplever en voldsom vandlækage ind på sit værelse.
Vi sporer kilden til lækagen,
hvilket fører mig til Sylvies værelse.
Sylvie Cachay var en ung, lovende badetøjsdesigner,
som havde arbejdet med Victoria's Secret og Tommy Hilfiger.
Hun var fremadstormende
og havde kurs mod store ting.
Hun var det perfekte medlem til at være en del af Soho House.
Vi banker på. Vi får intet svar.
Jeg får åbnet døren.
Og da ser jeg Sylvie i badekarret under vand.
Min første reaktion var at hoppe i og få hende ud af badekarret.
Jeg ryster hende. Taler til hende. Jeg leder efter en puls. Mærker ingen.
Så begynder jeg at give hende førstehjælp.
Jeg beder min kollega ringe 112,
mens jeg forsøger at genoplive hende
og råber til hende, at hun skal vågne.
Ja.
Vores job er at sikre, du kan sove trygt om natten.
Familier vil vide, hvem der har dræbt deres slægtning.
Medfølelse for ofrene, det er det vigtigste.
Jeg elsker at få et kig bag kulisserne. Hvad skete der i virkeligheden?
Man vil finde frem til sandheden.
Det gør kriminalbetjente.
Ens instinkt er at hjælpe folk.
I New York City er NYPD…
Det er alt.
9. DECEMBER 2010
KL. 3.00
Det var en kølig nat.
Der var stille. Der skete ikke noget.
Telefonen ringer.
Det var en ung betjent fra det 6. distrikt.
Han siger: "Jeg vil bare lige advare jer."
"Vi har en ung kvinde, der ligger død i badekarret i Soho House."
"Hun er vist druknet."
Jeg siger: "Er hun erklæret død?" "Det er hun."
Og han sagde: "Tror du, det er et problem?"
"Det er et problem."
"Fordi det er ret svært at drukne sig selv i et badekar."
"Vi er på vej. Bare spær stedet af."
NYPD's kriminalbetjente arbejder
fra kl. 8.00 om morgenen til kl. 1.00 i to vagter.
Men forbrydelserne stopper ikke kl. 1.00. De kører videre døgnet rundt.
Så vi har den såkaldte "nattevagt".
Man tager ud og laver kriminalarbejde, men så overdrager man det om morgenen.
Manhattan er opdelt i to bydele, Manhattan Nord, Manhattan Syd.
Jeg var nattevagt i Manhattan Syd. Jeg er en natteravn. Blev født om natten.
Jeg elskede det.
Man siger: "Der sker intet godt efter midnat."
Det er sandt.
Soho House er en meget eksklusiv, luksuriøs klub.
Hvem som helst kan ikke bare blive medlem.
Der er en godkendelsesproces, og man skal anbefales.
Det er eksklusivt. Meget eksklusivt.
Det er nok ikke et sted, jeg skal bo, men det er, hvad det er.
Da vi kommer til Soho House, er vi en ambulance, politibil og os.
Ikke mange mennesker.
Værelset var ikke stort.
Der var en god, stor seng,
men tre meter foran sengen stod et stort, skålformet badekar.
Hotelbestyreren havde fjernet kvinden fra badekarret.
Vi fik ofrets identitet.
Det var Sylvie Cachay, kvinde, 33 år gammel.
Hun lå på ryggen, placeret foran badekarret.
Hun havde en slags sweater på,
et par trusser og et Rolex-ur.
Normalt ikke noget, man har på i badekarret.
Og jeg er mistænksomt anlagt.
Jeg er ikke vild med døde folk i badekar.
Der stod en række pilleglas på bordet.
Vistnok antidepressiva.
Tog hun en overdosis og druknede i badekarret?
Man ved det ikke.
Jeg ringer til vagthavende i 6. distrikt.
Distriktets kriminalenheder dækker alt i det geografiske område.
Tommy Jones, Bobby Moller, pålidelige betjente, jeg har kendt længe.
De kom straks til åstedet.
Vi havde anholdt en aftenen før og arbejdede til sent.
Så vi rykkede ud til Soho House.
Det er usædvanligt.
Man forventer ikke den slags med et klientel som deres.
Vi bliver orienteret af nattevagten, Pete Panuccio.
Det er mistænkeligt, men vi ved ikke, hvad vi har.
Man leder efter blod. Der er intet blod.
Hun havde tilsyneladende et bidsår på sin hånd, hvilket er underligt.
I disse tilfælde ringer man til drabsefterforskerne.
De laver et stort benarbejde og hjælper på alle mulige måder.
Særligt en, kriminalbetjent Al Titus, som er en fantastisk fyr.
Jeg har været på mange sager med ham.
Han udviser rettidig omhu.
Vi havde et hold af efterforskere på sagen.
Det var en stor ting, fordi det var et eksklusivt etablissement.
Sagen havde en vis kendisfaktor.
Så pressen bliver involveret,
og der er et stort ekstra pres for at finde svar hurtigst muligt.
Retsteknisk begyndte at fotografere gerningsstedet,
tog fingeraftryk i badekarret, dna-prøver fra badekarret og vandhanen.
En ting, jeg bemærkede, var et par våde sokker på gulvet.
Og ikke den slags sokker, en fashionabel kvinde ville gå med.
Det var grå herresokker.
Da tænkte vi: "Okay. Hvad er der sket? Hvem var hun sammen med?"
En af de første, vi talte med, var Bryan Alvarez,
som var aftenbestyrer på Soho House Hotel.
Betjentene stiller spørgsmål som: "Hvad foregår der?"
"Hvem er Sylvie? Er hun en gæst?"
Og hvornår jeg kom ind på værelset og så Sylvie i badekarret.
Vi fik at vide, at hun var tjekket ind med sin kæreste, Nicholas Brooks,
kl. 0.30 om natten.
Sylvie og hendes kæreste Nick tjekkede ind på hotellet den aften,
kort før min vagt begyndte.
En af fordelene ved Soho House var, at de har mange overvågningskameraer.
Vi kunne hurtigt få optagelserne at se.
Sylvie virkede lidt usikker på benene. Hun var lidt træt.
Sylvie nævnte, at hun havde taget sovemedicin,
at hun var utilpas og havde brug for hjælp til at komme op på værelset.
Nicholas sad og tjekkede ind,
og hotelmedarbejderen sagde: "Jeg følger dig op."
Overvågningsvideoen viser, at Sylvie Cachay bliver hjulpet ovenpå.
Den viser Nicholas Brooks gå ind og ud af hotelværelset
flere gange, efter de havde tjekket ind, hvilket var lidt underligt.
Overvågningsvideoen viser også
Nicholas Brooks forlade hotelværelset for sidste gang kl. 2.18.
Og kl. 2.51 kom bestyreren for at undersøge lækagen.
Jeg spurgte, om Alvarez havde set Nicholas Brooks,
efter han fandt Sylvie Cachay?
Jeg forklarede betjentene, at han ikke var her. Han var gået ud.
Hun tjekkede ind med en, som nu er væk.
Han forlader hotellet, som begynder at ligne et gerningssted.
Så ja, det er mistænkeligt.
Hvorfor er han der ikke? Hvor blev han af?
Vores topprioritet var at finde kæresten.
Vi havde planlagt at undersøge barerne i området.
Omkring kl. 5.30 om morgenen står jeg i lobbyen,
og han kommer gående direkte ind ad hoveddøren.
Hoteldirektøren siger: "Det er ham der."
Vi ser på ham, og hans øjne er blodskudte.
Han er helt forpjusket.
Man kunne se, han var fuld, høj eller begge dele.
Han var åbenbart taget ud for at feste.
Jeg kigger ned, og han har ingen sokker på.
De ligger på værelset, på et gerningssted.
Grå herresokker.
Jeg hilste på ham, spurgte om hans navn: "Jeg hedder Nicholas Brooks."
Jeg sagde: "Var du den mand,
der tjekkede ind på hotellet med Sylvie Cachay?"
Han sagde: "Ja." "Okay, jeg har dårlige nyheder."
"Vi fandt Sylvie ovenpå i badekarret,
og hun klarede den ikke."
Han blev ikke oprørt.
Han sagde aldrig noget a la: "Hvad skete der?"
Måske opfører han sig aparte, fordi han er beruset.
Jeg sagde til ham: "Vi må tale med dig om din kæreste."
"Vi må tilbage til vores kontor for at finde ud af, hvad der foregår her."
Nicholas Brooks fulgte villigt med.
Jeg placerede ham i et forhørslokale.
"Det er vigtigt, at du fortæller mig, hvor du har været i aften,
og hvad der er sket i aften."
Han hakkede og stammede og var helt ude af den,
og hans øjne lukkede sig.
Jeg ville ikke få et ærligt svar fra ham.
Han er langt ude.
Så jeg tænkte, for hans bedste: "Få lidt søvn. Vi kommer tilbage senere."
Jeg ville ikke forhøre nogen,
der ikke forstod, hvad jeg spurgte om eller sagde.
Selvom det forsinker processen, er det bare bedre.
Og han faldt i søvn.
Var det sket for os, ville vi være ude af os selv,
græde og ikke kunne sove. Ikke ham.
Først måtte vi underrette Sylvies familie.
En underretning er hård nok i sig selv.
Jeg har selv døtre, så man tænker altid på familien.
KL. 7.00
De boede i Virginia, så jeg kunne ikke gøre det personligt.
Så vi tog kontakt til politiet i Virginia,
og de tog derhen og bekræftede, at de havde givet familien besked.
Jeg fik et opkald fra min mor.
SYLVIES BROR
Ude af sig selv, grædende fortalte hun, at Sylvie var blevet dræbt.
Det var forfærdeligt. Det var så langt fra noget, jeg havde forventet at høre.
Min søster og jeg voksede op i McLean, Virginia, en forstad til Washington, DC.
Både min stedfar og min mor var 100 % peruanske.
Så Sylvie var datter af to peruanere.
Hun var ambitiøs, repræsenterede kulturen
og prøvede at bruge kulturen i sit arbejde mest muligt.
Jeg arbejdede i New York, og vi tilbragte alle vores ferier sammen.
Vi havde en fantastisk relation.
Jeg mødtes med kriminalbetjentene.
Jeg måtte identificere min søster ud fra billeder.
Man har altid et håb om,
at det, man får at vide, ikke er sandt.
Indtil man ser det.
Det kommer man sig aldrig helt over.
KL. 9.00
Da det blev morgen, var det journalister,
tv-kameraer og lastbiler, der dukkede op overalt.
Min kommissær kom ind.
Han sagde: "Det er et værre cirkus nedenunder."
"Gå ud og se."
Der stod sendevogne fra den ene ende af karréen til den anden.
Da liget blev ført bort af retsmedicineren for at blive obduceret,
stod alle med kameraer.
Den 33-årige modedesigner Sylvie Cachay blev fundet død i det chikke Soho House.
Tænk over det.
En succesfuld, attraktiv ung kvinde fundet død i et badekar i Soho House.
Det er en stor historie. Jeg forstår.
Tabloidaviserne elsker det.
SKØNHEDEN I BADET
Jeg var på alle nyhedskanaler.
Det giver et ekstra niveau af pres.
Jeg havde foretrukket, at de først vidste det efter otte timer,
så alle kunne komme på forkant med efterforskningen.
Senere på morgenen
vågner Nicholas endelig.
Han kom ud og sagde: "Betjent, kan vi tale?" "Ja."
Nicholas fortalte mig, at Sylvie og han havde setes i seks måneder.
Deres forhold var frem og tilbage og var ikke et godt forhold.
Nicholas fortalte mig,
at han skulle møde Sylvie i hendes lejlighed for at spise middag.
Han tog derhen.
Sagde, de havde sex.
Derefter tændte han nogle stearinlys bag hendes seng
og placerede dem på en platform lige bag den.
Hun havde taget sin sovemedicin.
Han gik i bad.
Han hørte røgalarmen gå i gang.
Da han kom ud, var der røg overalt.
Hele sengen brændte.
Han hoppede på Sylvie, hoppede på sengen, og slukkede ilden, så godt han kunne.
Den sved hendes hår.
Hun sagde: "Jeg er medlem af Soho House."
"Vi kan ikke blive her. Røglugten er ikke god for os."
Han nævnte også, at hun havde vanskeligt ved
at gå ned ad trappen fra lejligheden til gaden,
fordi medicinen, hun havde taget, var begyndt at virke.
De hoppede ind i en taxa og kørte.
Jeg ville høre: "Hvordan fremstod I?"
"Skændtes I?"
Han sagde, hun var oprevet og bandede ad ham hele vejen.
"Du er sådan et bonghoved. Du satte ild til hele stedet."
Hun var vred. Nåede hen til Soho House.
"Vi gik op på værelset, hotelbestyreren lagde hende i seng."
"Hun havde talt om at tage et bad."
OVERVÅGNINGSVIDEO
"Jeg ville have noget at spise, så jeg gik op til restauranten, bestilte."
Gik ned på sit værelse igen, sagde til Sylvie, han ville gå ud.
Jeg siger: "Du sagde, hun ville tage et bad. Gjorde hun?"
Han siger: "Jeg ved det ikke.
"Rørte du badekarret?"
"Tændte du vandet for hende?"
Hvis hun ville i bad, hjalp du hende måske.
Han siger: "Nej. Hun lå stadig i sengen."
Ifølge Nicholas forlod han hotelværelset.
Og så forlod han hotellet for at feste på en bar i nærheden
med en fyr, han lige havde mødt nede i lobbyen ved navn David Raleigh,
til han kom tilbage på hotellet, hvor vi så ham.
Jeg spurgte ham: "Gjorde du Sylvie noget, før du gik ud med ham fyren?"
Han sagde: "Nej."
Der var ingen uro i hans stemme over, at han måske var på dybt vand.
Han var bare rolig og iskold.
Jeg følte, han havde gjort noget.
Men vi ved endnu ikke, hvad der er foregået på værelset.
Så Nicholas bliver på stationen indtil videre.
Vores efterforskning retter sig mod David Raleigh,
som Nicholas Brooks sagde, han hang ud med den aften.
KL. 11.00 OTTE TIMER INDE I EFTERFORSKNINGEN
Det bankede på min dør.
Det var højt. Jeg sprang ud af sengen og løb hen til døren.
Det var to kriminalbetjente. De spurgte: "Kender du Nicholas Brooks?"
Og jeg sagde: "Åh!"
"Ja, jeg mødte ham i går. Vi fik en drink."
De fortalte mig, at en pige var blevet fundet død
i badekarret på Soho House,
og at hendes kæreste var Nicholas Brooks.
De ville have mig med ned på stationen for at tale med dem.
KL. 2.18 OTTE TIMER TIDLIGERE
Den aften lukkede baren i Soho House, og jeg var stadig i festhumør.
Så jeg stoppede ved receptionen.
En fyr steg ud af elevatoren.
Han sagde til receptionisten: "Ved du, hvor jeg kan få en drink?"
Fyren bag skranken så på mig,
så på ham og sagde: "Han skal ud og drikke. Tag med ham."
Jeg sagde: "Vil du med?" "Ja, helt sikkert."
Vi kom hen til baren, fik en drink og snakkede.
Så fortalte han mig om sin kæreste og om sin evige kærlighed til hende.
Han fortalte historien om branden i deres lejlighed.
Han sagde, at hans kæreste sov på hotelværelset.
Han sagde: "Jeg burde ringe til hende og sikre mig, at hun er okay."
Han ringede op, og den ringede og ringede.
Han sagde: "Hun svarer ikke."
Og jeg sagde: "Selvfølgelig, hun sover."
Men han sagde, han ville gå. Vi sagde godnat, og han gik.
Det var intet usædvanligt.
Det bekræftede Nicholas Brooks' historie.
Det virkede, som om den del af det, han fortalte os, var sand.
Der er stadig en mulighed for, at det er et selvmord.
6. DISTRIKT NEW YORK POLITI
Jeg må vide, hvem Sylvie Cachay var. Hvordan var hendes sindstilstand?
Jeg afhørte Sylvies familie og venner,
og jeg vidste, at de var følelsesladede.
De fortalte mig, at hun havde været deprimeret.
Jeg kendte Sylvie Cachay i 2009,
fordi hun hyrede mig som praktikant hos Anne Cole Swimwear.
Vi kom straks godt ud af det med hinanden.
Vi tog ud, delte en flaske vin, sludrede.
SYLVIES VEN OG MENTEE
Sylvie var en ven, en chef, en mentor.
Jeg så op til hende. Hun var genial.
I 2006 lancerede hun sit eget badetøj.
Hun var med i Vogue, InStyle, Sports Illustrated.
Vores familie fejrede hver en bedrift.
Vi var stolte af hende.
At lancere sin egen kollektion som designer er drømmen.
Desværre måtte Sylvie opløse sit firma på grund af det krisen i 2008-2009.
Investoren bag havde andre investeringer i verden,
og folk var meget forsigtige med nye investeringer.
Hun skulle tilbage til Anne Cole. Hun elskede at være der.
Vi hyggede os, men man føler, at man tager et skridt ned ad rangstigen,
fra hvor man var.
Jeg tror, det fyldte meget for hende.
Jeg tror, hun var meget stresset, havde meget angst.
Så hun fik medicin for at forbedre sit liv og blive mere produktiv.
De spurgte, om Sylvie var suicidal.
Svaret var et rungende nej. På ingen måde.
Det tilbageslag, at Syla lukkede, førte til lidt depression og sorg,
men aldrig på en måde, der gjorde hende uarbejdsdygtig.
Der var altid en fremtidsplan.
Mens vi arbejdede om dagen på Anne Cole,
besøgte vi en trykker for at vælge mønstre til Anne Cole.
Vi fandt også nogle til Syla.
Det var aldrig dødt for hende.
Det var interessant at afhøre hendes praktikant Heather.
Hun gav mig meget specifikke oplysninger
om Sylvies forhold, og hvem hun datede.
Omkring 2008 havde Sylvie hævet en forlovelse.
Hun afsluttede forholdet til sin forlovede,
fordi det fyldte for meget, når hun også havde travlt med sit firma.
Derefter datede Sylvie en smule.
Hun mødte Nicholas i juni 2010, da hun gik i byen,
hang ud med venner, var ude i nattelivet.
Kort tid efter gik de en tur tæt på hendes hjem i SoHo.
Hendes hund var blevet kørt ned.
Nick måtte samle hende op fra jorden og svøbe hende i frakken.
Han var der for hende da.
Hun var helt knust.
Jeg tror virkelig, det traume bragte dem tættere sammen.
Jeg tror ikke, hun ellers havde datet ham, fordi han var meget ung.
Hun var 33, og han var vist 24.
De var sammen næsten hver dag.
Han overnattede.
En af de hurtige indflytningssituationer, hvor han altid overnatter.
Men der var røde flag, måske i anden måned.
Hun forstod ikke, han var arbejdsløs.
Hun var ved at blive træt af, at han røg pot dagen lang,
ikke arbejdede.
Jeg husker, hun klagede over, at hun altid betalte for alt.
Hun kaldte ham "barnet".
Hendes venner sagde: "Du er nødt til at droppe ham."
"Gør det forbi, det hæmmer dig."
Og hun slog op med ham. Jeg tror, det var svært for hende.
Mit sidste minde om hende var, fra morgenen før hun døde.
Hun sagde: "Han vil mødes med mig."
"Jeg møder ham bare hjemme hos mig på fortrappen."
"Han har et brev til mig. Jeg lader ham ikke komme ind."
At Nicholas Brooks og Sylvie Cachay mødtes ved hendes lejlighed,
givet hvor turbulent forholdet var,
gav mig en følelse af: "Der er noget galt her."
Så vi skal besøge den lejlighed for at se, hvad der skete der den nat.
Da vi gik ind i lejligheden,
var der tydelige tegn på en brand.
Man lugter røgen.
Sengen var helt brændt.
Der var en klump af brændt hår på sengen.
Det, Nicholas Brooks fortalte Tommy, var rent faktisk sket den aften.
Og så fandt vi de sedler, de havde efterladt til hinanden.
TAG MIG MED PÅ DATE! LAV EN TIDSPLAN
Hun sagde: "Bliver du ikke mere romantisk, er du ikke en del af mit liv mere."
Hun havde en lang række ønsker,
simple ting som: "Kram mig efter sex,"
"tag mig med på dates," "køb nyt, hvis du tager det sidste."
"Ryg ikke pot hele dagen." "Drik ikke hele dagen."
Hun var næsten som en mor, der fortalte ham:
"Få styr på dit liv, ellers kommer det her ikke til at fungere."
KÆRE SYLVIE, JEG ER SÅ KED AF DET
Brevene fra Nicholas bad om tilgivelse,
lovede at blive bedre og bad hende om ikke at gå.
KÆRLIGST NICK
Det gav os et eksempel på det, hun faldt for igen og igen.
I en besked fra hende mistænkte hun ham også for at stjæle penge fra hende.
Vi fandt Sylvie Cachays kontoudtog.
Han havde bestilt prostituerede med hendes kreditkort.
Han var ikke så lidt fræk,
sådan at købe en prostitueret og betale for det med hendes penge.
Så finder vi en mail,
som vi kalder "fuck dig"-mailen.
EMNE: FUCK DIG FRA: "SYLVIE"
Hun skrev til Nick og var meget vred.
Hun skrev: "Jeg ved, hvad du har gjort."
"Jeg melder dig til politiet og kreditkortselskaberne."
DU KOMMER TIL AT BETALE
Det fører uden tvivl til et bestemt motiv.
HYG DIG I FÆNGSLET
Det kunne være katalysatoren,
som førte ham til beslutningen om, at han måtte eliminere hende.
Vi gennemgik hendes bygning for at få et indtryk af,
om nogen havde hørt noget den aften.
En nabo sagde, de havde hørt et skænderi.
De havde hørt nogen græde, en masse brag,
som om nogen faldt på gulvet, eller der foregik noget.
Der er skænderi, brand.
Et par timer senere bliver Sylvie Cachay fundet død.
Et billede begynder at tegne sig.
Vi tænker: "Det er måske et mord,
men vi kan ikke sigte en, når vi kun har det halve billede."
Vi må stadig vende hver en sten, finde ud af, hvad der skete.
OVERVÅGNINGSVIDEO
Vi undersøgte så Nicks baggrund.
Det gav billedet mere fyld.
Vi fandt ud af, at han var af en rig familie.
Hans far, en forfatter og komponist ved navn Joseph Brooks,
havde skrevet sangen og filmen You Light Up My Life.
Den vandt Oscar®-priser. Det var en kendt sang.
Jeg hader den sang.
Det blev spillet i radioen på alle stationer døgnet rundt.
"Åh Gud."
Selvom han var kendt for det,
var der også en bagside, han var kendt for.
Omkring 2008 er jeg hos det 19. distrikt.
Jeg er næstkommanderende i kriminalenheden.
En del af mit job er at gennemgå alle anmeldelser, der kom ind.
Joe Brooks' navn begynder at dukke op på mit skrivebord.
Jeg ser mange voldtægtsanklager.
Enheden for udsatte ofre tager sig af de sager.
Jeg ringede endelig til enheden for udsatte ofre.
"Har vi en gal voldtægtsmand på fri fod
i det 19. distrikt, som jeg bør være bekymret over?"
De sagde: "Den fyr er en serievoldtægtsmand."
"Det er en del af en igangværende efterforskning."
Anklageren på Manhattan tiltalte Joseph Brooks
for 91 tilfælde af voldtægt.
Joseph Brooks lavede opslag på Craigslist.
Han prøvede at få fremadstormende kvindelige skuespillerinder
til at komme og blive oplært af en Oscar®-vinder.
Han overtalte dem til at komme hjem til sig.
Han bedøvede dem, og så voldtog han dem.
Joseph Brooks blev sigtet for sexovergreb på adskillige kvinder
og afventede sin retssag.
FAR
Jeg kendte Joseph Brooks' baggrund,
så jeg tænkte på, om jeg her havde…
SØN
…den samme type person i Nicholas Brooks.
Måske falder æblet ikke langt fra stammen.
KL. 15.00 13 TIMER INDE I EFTERFORSKNINGEN
Vi fandt også ud af, at Nicholas' far
havde skaffet ham en lejlighed, da han gik i gymnasiet.
Hans far købte escortpiger til ham.
Hans far lærte ham at samle prostituerede op,
fordi faren havde gjort det.
Det tegnede et meget mærkeligt forhold mellem ham og faren,
men vi fandt også ud af, at hans far kontrollerede ham
gennem pengene.
Joseph Brooks' krav til Nicholas var,
at han ikke måtte tage kontakt til sin mor eller sin søster.
Det øjeblik han fandt ud af, at Nicholas havde kontaktet sin mor,
gjorde Joseph Brooks ham arveløs og lukkede for pengekassen
omkring 2009, 2010.
Her er en ung mand ude i verden
uden nogen af økonomiske midler, som han er vant til at have.
Hvis han ville have penge,
måtte han enten arbejde eller nasse på nogen.
Da han mødte Sylvie, havde hun penge, og hun smækkede kassen i.
Han følte måske, at spillet var ude,
og at han måtte gøre noget, fordi hun truede med at gå til politiet.
HYG DIG I FÆNGSLET.
Adrenalin kører i sager som denne.
Jeg har nok været vågen i et døgn eller mere.
Man føler sig ikke træt. Sagens momentum holder en i gang.
Vi vendte alle tilbage til det 6. distrikt.
Vi må se på alle beviserne. Vi begyndte at gennemgå overvågningsoptagelserne igen
og se grundigt på tidslinjen.
Var der noget, vi overså?
OVERVÅGNINGSVIDEO
Vi bekræftede, at Nicholas Brooks forlod hotelværelset kl. 2.18,
gik ned i lobbyen og mødte David Raleigh.
Indtil bestyreren kom for at undersøge lækagen kl. 2.51,
var ingen andre kommet ind på eller ud af værelset.
Vi skal bruge beviser på, at Nicholas var på værelset, da Sylvie døde.
Så vi fik adgang til hotellets telefonudskrifter,
og Nicholas Brooks' alibi falder fra hinanden.
Da vi undersøgte opkaldslisterne til receptionen,
indså vi, at han ikke bare gik kl. 2.18.
Før han gik,
blev der lavet et meget interessant opkald til receptionen.
Telefonopkaldet om lækagen fra hotelværelset nedenunder
kom kl. 2.11.
Vi tjekker, hvem der lukkede sig ind på værelset,
og ser, at Nicholas Brooks var på værelset,
da lækagen skete.
Vandet løb over. Det var allerede på gulvet.
Det sivede ind i andre lejligheder.
Så han var der, da hun var i badekarret.
Han har løjet for os hele tiden.
I dette tilfælde vil obduktionen
fortælle os meget mere om, hvad der skete med Sylvie.
De vigtige fund ved denne obduktion var fingermærker på halsen, blå mærker.
OBDUKTIONSRAPPORT SYLVIE CACHAY
Hun havde punktblødninger under øjenlågene.
Det betyder, at der måtte have været blokering af blodgennemstrømningen
ved hendes hals på en eller anden måde.
Og så var lungerne fulde af vand, Hun var i live, da hun druknede.
Da toksikologirapporten kom tilbage,
var alle de medikamenter, hun havde i systemet, på terapeutiske niveauer.
Det var ordineret medicin.
Der var intet der, som kunne have dræbt hende i en overdosis.
Så det er uden tvivl ikke selvmord, det er uden tvivl ikke et uheld.
DØDSÅRSAG KVÆLNING
Dødsmåden var mord.
Vi havde også fået dna-prøverne tilbage.
Der blev fundet dna på badekarret, og det var Nicholas Brooks'.
Dna-profilen på karret kunne være ligegyldig.
Han er i lokalet. Han kunne have brugt badekarret.
Men han nægtede at have været i nærheden af badekarret.
Vi tror, der skete det, at da de endelig kom til Soho House,
udbrød der et skænderi mellem dem.
Det ene tog det andet, og det slog klik for ham.
Brooks greb hende om nakken,
pressede hende ned i badekarret, holdt hende under vandet.
Hun inhalerede vandet.
Hun druknede.
Og hun blev kvalt.
Nicholas, kvalte du din kæreste?
-Gjorde du det, Nick? -Dræbte du Sylvie?
Vi anholder Nicholas Brooks og tager ham med ned til arresten.
Han sagde til mig: "Jeg har penge."
Så jeg tænker: "Prøver han at bestikke mig?"
Jeg siger: "Hvad mener du med det?"
Han siger: "Ja, men jeg kan først få dem i morgen."
Og jeg siger: "Du har ikke brug for penge nu."
"Jeg skal bruge dem til at betale for beskyttelse."
Jeg siger: "Hvilken slags beskyttelse?"
Han siger: "De hvide højreekstremister."
"Hvorfor siger du det?" "Jeg elsker Oz."
Han talte vel om tv-serien Oz.
Jeg sagde: "Du skal ikke til Oz. Du skal til arresten i New York City."
Jeg indså, at han ikke vidste, hvordan livet var eller fungerede.
Jeg fandt det sært.
Han blev overdraget til fængselsvæsnet, og det var sidste gang, vi talte.
Efter Nicholas Brooks' arrest
fandt vi ud af, at hans far afventede sin retssag.
Men han begik selvmord.
KOMPONIST-SELVMORD UNDER SEXSIGTELSER
Joseph Brooks' advokat påtog sig Nicholas Brooks' sag.
RETSBYGNING
7. JUNI 2013 RETSSAGEN BEGYNDER
Forsvarets position var, at Sylvie led af depression.
Hun fik medicin.
Hun tog en overdosis, efter hun satte sig i badekarret, og druknede.
Hendes mor og far fløj hertil fra Virginia
for at se Nicholas Brooks i øjnene.
Jeg så ingen anger. Han så ikke på mig eller min mand.
Han vendte sig ikke mod os. Han var ligeglad.
Min søster var en utrolig person.
Hendes liv blev taget på uforklarlig vis
af denne samfundsparasit.
Han skal betale for min datters liv, for hendes smukke liv.
Statsanklageren ringede og fortalte, at retssagen var forbi.
Nicholas Brooks blev kendt skyldig og fik 25 år til livstid.
25 TIL LIVSTID TIL 'ROTTE', DER DRÆBTE SYLVIE
Jeg har ondt af familien Cachay.
Hun burde ikke være død.
Folk burde gå i hendes badedragter.
Hun burde være stor i modebranchen.
New York elsker hende, og hun er New York.
Min søster gjorde livet mere sjovt.
Jeg og andre omkring hende var bedre stillet
og opnåede større ting, fordi hun var her.
Jeg savner den glæde og det lys, hun bragte.
Hun var bare så sød og havde en smuk sjæl.
Hun vil altid være min mentor.
Sylvies sag var min sidste sag som kriminalbetjent.
Jeg gik på pension kort efter.
Og jeg har to døtre.
Det går lige ind.
At tage nogens liv og være så iskold efterfølgende…
Det kunne skyldes hans opvækst, men var ingen undskyldning for at dræbe.
Især en, han elskede.
I april 1989 havde vi den berygtede sag om Central Park-løberen.
En løber blev voldtaget og voldsomt overfaldet.
Det var en stor sag, da det var Central Park,
og forbrydelsen var så bestialsk.
VOLDTÆGT OG VANVID
Fem unge mænd blev dømt.
Kendt som Central Park-femkløveret.
Den uret, der var sket, skulle omgøres,
men der er mere i det.
Der er andre ofre i det, vi nu bare kalder sagen om Central Park-løberen.
Han fik hende til at vælge: "Dine øjne eller dine børn?"
"Dine øjne eller dine børn," har jeg aldrig hørt en gerningsmand sige.
Han gik i gang med at skære under og over mine øjne.
Det hele handlede om vold for ham.
Det var en smuk eftermiddag. Man tror bare ikke, det sker der.
Alle taler om den sag, som hjemsøger dig. Det var min.
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil dig. Det var min.