Pe insula Manhattan,
sunt două brigăzi de detectivi dedicate omuciderilor.
Manhattan Nord și Sud.
Ei investighează cele mai brutale și dificile crime.
Acestea sunt poveștile lor.
Speri să nu ajungi niciodată în anumite situații.
Nu prea poți uita ce s-a întâmplat în camera aceea.
Am intrat în tură ca manager de noapte la Soho House
joi, 9 decembrie 2010.
Soho House e un club privat,
unul exclusiv pentru industria muzicii, filmului și artelor.
Nu e deschis publicului larg.
După câteva ore de la începerea turei,
pe când îmi verificam lista pentru acea noapte,
am primit un apel de la un oaspete,
că avea o inundație mare în cameră.
Am început să căutăm sursa inundației
și am ajuns în camera lui Sylvie.
Sylvie Cachay era o tânără creatoare de costume de baie
care lucrase cu Victoria's Secret și Tommy Hilfiger.
Era promițătoare, în ascensiune
și o așteptau lucruri mărețe.
Și era membrul perfect pentru Soho House.
Am ciocănit. N-am primit răspuns.
Am deschis ușa.
Atunci am văzut-o pe Sylvie în cadă, scufundată sub apă.
Prima mea reacție a fost s-o scot din cadă.
Am scuturat-o. Am vorbit cu ea.
I-am căutat pulsul. N-am simțit nimic.
Am început s-o resuscitez.
I-am spus colegului să sune la urgențe,
cât am continuat s-o resuscitez,
țipând la ea să se trezească.
Da.
Noi ne asigurăm că poți merge acasă și dormi noaptea.
E important pentru familie să știe cine le-a ucis ruda.
Compasiunea pentru victime e cel mai important lucru.
Mereu mi-a plăcut să analizez.
Cum a fost, de fapt?
Vrei să afli adevărul.
Asta fac detectivii.
Instinctul tău e să ajuți oamenii.
În orașul New York, NYPD…
asta e!
OMUCIDERI: NEW YORK
9 DECEMBRIE 2010
03:00
Era o noapte rece.
Era liniște. Nu se întâmpla nimic.
Suna telefonul.
La telefon era un tânăr sergent de la secția 6.
A spus: „Vreau să vă anunț ceva.
Avem o tânără moartă în cadă în Soho House.
Pare să se fi înecat.”
Am întrebat dacă fusese declarată moartă. Da.
M-a întrebat: „Credeți că e o problemă?”
I-am zis că da.
„E destul de greu să te îneci în cadă.
Suntem pe drum. Pregătește perimetrul!”
Brigăzile de detectivi din NYPD au program
de la 8 dimineața până la 1 noaptea, în schimburi.
Dar infracțiunile nu se opresc la 1. Infracțiunile au loc non-stop.
Avem ceva numit „pază de noapte.”
Faci muncă de detectiv, dar transmiți cazul dimineață.
Manhattanul e împărțit în două cartiere, Manhattan Nord și Sud.
Eu am lucrat în tura de noapte în Sud.
Sunt bufniță, m-am născut noaptea.
Îmi plăcea.
Se spune că nu se întâmplă nimic bun după miezul nopții.
E o afirmație adevărată.
Soho House e un club de lux, unul exclusivist.
Nu poate intra oricine ca să devină membru.
Există un proces de verificare și se intră pe recomandare.
E de lux, foarte luxos.
Nu e un loc în care aș sta, dar asta e!
Când am ajuns la Soho House, eram ambulanța, mașina poliției și noi.
Nu eram mulți.
Camera nu era una mare.
Era un pat mare, frumos, dar nici la un metru de el
era o cadă imensă în formă ovală.
Managerul hotelului o scosese pe femeie din cadă.
Am aflat identitatea victimei.
Era Sylvie Cachay, o femeie în vârstă de 33 de ani.
Era întinsă pe spate în fața căzii.
Purta o bluză ca un soi de pulover,
o pereche de chiloți și un ceas Rolex.
Nu erau lucruri pe care le-ai purta în cadă.
Iar eu sunt genul bănuitor.
Nu-mi place din start ideea unui mort în cadă.
Și erau mai multe flacoane cu pastile pe noptieră.
Cred că erau antidepresive.
A luat o supradoză și s-a înecat în cadă?
Nu se știe.
L-am sunat pe comandantul de la secția 6.
Iar detectivii de sector acoperă totul în acea zonă geografică.
Tommy Jones, Bobby Moller sunt detectivi buni, îi știu de mult.
Au venit la locul faptei.
Avusesem o arestare cu o noapte în urmă și lucram până târziu.
Am răspuns apelului de la Soho House.
E foarte neobișnuit.
Nu te aștepți să se întâmple așa ceva acolo.
Sergentul Pete Panuccio ne-a pus la curent.
Părea suspect, dar nu știam ce aveam pe mână.
Am întrebat dacă au văzut sânge. Nu era sânge.
Avea o mușcătură pe mână, ceea ce mi s-a părut ciudat.
Când se întâmplă așa ceva, sunt chemați criminaliștii.
Ei fac multă muncă fizică și te ajută cum pot.
Unul în special, detectivul Al Titus, e un tip grozav.
Am lucrat la multe cazuri împreună.
Își face treaba.
Am pus o brigadă întreagă să lucreze la caz.
Era important pentru că era un local de lux.
Întregul caz avea elementul vedetei.
Presa avea să fie implicată
și mult mai multă presiune
de a găsi răspunsuri cât mai repede.
Criminaliștii au început să facă poze la locul faptei,
să ia amprente de pe cadă
și probe ADN de pe cadă și de pe robinet.
Printre altele, am observat o pereche de șosete ude pe jos.
Nu erau genul de șosete pe care le-ar purta o tânără mondenă.
Erau șosete gri pentru bărbați.
Ne-am zis: „Bun! Ce s-a întâmplat? Cu cine era?”
Bryan Alvarez a fost printre primii intervievați,
managerul de noapte de la Soho House.
Detectivii m-au întrebat: „Ce s-a întâmplat?
Cine e Sylvie? A venit cu un oaspete?”
Și când am intrat în cameră și am văzut-o pe Sylvie în cadă.
Ni s-a spus că s-a cazat cu iubitul ei, Nicholas Brooks,
pe la 00:30, noaptea.
Sylvie și iubitul ei Nick s-au cazat la hotel în acea seară,
cu puțin înainte să-mi încep tura.
Unul dintre avantajele Soho House
este că au multe camere de supraveghere.
Și am putut să vedem repede filmarea.
Lui Sylvie păreau că i se taie picioarele. Părea puțin obosită.
Sylvie i-a spus colegului meu că luase un somnifer,
că nu se simțea bine și că avea nevoie să fie condusă în cameră.
Nicholas a stat să se cazeze,
iar angajatul i-a spus că o duce în cameră.
Înregistrările video arată că Sylvie Cachay a fost însoțită sus.
Îl arată pe Nicholas Brooks intrând și ieșind din camera de hotel
de câteva ori după ce s-au cazat, ceea ce era cam bizar.
Înregistrările îl mai arată
pe Nicholas Brooks ieșind din cameră pentru ultima oară la 2:18.
NICK IESE DIN CAMERĂ
Apoi, la 2:51, managerul s-a dus ca să verifice inundația.
L-am întrebat pe Bryan Alvarez dacă l-a văzut pe Brooks
după ce a descoperit-o pe Sylvie.
Le-am explicat detectivilor că nu mai era acolo. Plecase.
S-a cazat cu cineva, dar el nu mai era acolo.
Părăsise hotelul,
care începea să semene cu locul unei crime.
Da, e suspect.
Trebuia să aflăm unde se dusese.
Prioritatea noastră era să-l găsim pe iubit.
Plănuiam să cercetăm barurile din zonă.
Pe la 5:30, stăteam la recepție
și a intrat pe ușa din față.
Directorul hotelului a spus: „E tipul de acolo.”
L-am privit și avea ochii roșii.
Era complet răvășit.
Se vedea că era beat, drogat sau ambele.
Plecase să petreacă pe undeva.
M-am uitat în jos și nu purta șosete.
Erau în cameră, la locul unei crime.
Șosete gri pentru bărbați.
M-am prezentat tânărului.
L-am întrebat cum îl cheamă: „Nicholas Brooks.”
I-am zis: „Ești bărbatul
care s-a cazat cu Sylvie Cachay?”
Mi-a zis că da. I-am spus că am vești proaste:
„Am găsit-o pe Sylvie în cadă, inconștientă
și n-a supraviețuit.”
Nu s-a supărat.
N-a întrebat deloc: „Ce s-a întâmplat?”
Dar poate se purta ciudat din cauză că era beat.
I-am spus: „Trebuie să discutăm, să aflăm cine e iubita ta.
Trebuie să mergem la sediu și să aflăm ce se întâmplă.”
Brooks era dispus să meargă cu noi.
L-am dus în sala de anchetă.
I-am zis: „E important să-mi spui unde ai fost astă-seară,
să-mi spui ce s-a întâmplat.”
Și el…
Se bâlbâia, nu era coerent
și i se închideau ochii.
N-aveam să obțin răspunsuri clare.
Era terminat.
M-am gândit că e mai bine să se odihnească puțin:
„Vorbim mai târziu.”
Nu voiam să intervievez un om
care nu înțelegea ce îl întrebam sau ce spuneam.
Deși încetinește procesul, e mai bine așa.
Și a adormit.
Dacă ni se întâmpla nouă, am fi fost înnebuniți,
am fi plâns, n-am fi putut dormi. N-a fost așa.
Întâi am vrut să anunțăm familia lui Sylvie.
E destul de greu să dai vestea asta.
Am fiice, mereu mă gândesc la familie.
N-am putut s-o fac personal. Locuiau în Virginia.
Dar prefer s-o fac eu.
Am luat legătura cu poliția din Virginia,
s-au dus la ei
și au confirmat că au anunțat familia.
Am primit un apel de la mama,
era disperată, plângea și mi-a spus că Sylvie fusese ucisă.
A fost groaznic. A fost…
complet diferit de orice mă așteptam să aud.
Noi am crescut în McLean, Virginia,
o suburbie din Washington DC.
Tatăl meu vitreg era peruvian, la fel și mama.
Sylvie era fiica a doi peruvieni.
Ea era ambițioasă, reprezenta cultura,
încerca să incorporeze cultura în munca ei.
Eu lucram în New York
și ne petreceam sărbătorile împreună,
aveam o relație minunată.
M-am întâlnit cu detectivii.
A trebuit să-mi identific sora din poze.
Mereu ai speranța că există
un neadevăr în ce ți se spune.
Până vezi, nu?
Nu-ți revii niciodată complet.
DUPĂ 6 ORE DE ANCHETĂ
Dimineață au început să apară reporterii,
camere de televiziune, dube peste tot.
A venit locotenentul meu:
„E un adevărat circ jos.
Du-te să vezi!”
Erau dube de știri de la un capăt al străzii la celălalt.
Când trupul a fost preluat de medicul legist
ca să fie transportat,
toți erau acolo cu camere.
Creatoarea de modă Sylvie Cachay, de 33 de ani,
a fost găsită moartă la Soho House.
Gândiți-vă!
O tânără atrăgătoare, de succes,
găsită moartă în cadă în Soho House.
E o știre de interes public. Înțeleg.
Pentru asta trăiesc tabloidele.
Am fost la toate posturile de știri.
E o presiune suplimentară.
Preferam să nu știe pentru încă șase, opt ore,
ca să putem începe ancheta.
Mai târziu, în acea dimineață,
Nicholas s-a trezit, în sfârșit!
A ieșit și a spus: „Detective, putem vorbi?”
Mi-a spus că el și Sylvie
erau împreună de șase luni.
Fuseseră împreună cu întreruperi
și nu aveau o relație bună.
Nicholas mi-a spus
că, în acea noapte, trebuia să ia cina cu Sylvie la ea acasă.
S-a dus la ea.
A spus că au făcut sex.
Apoi, el a prins niște lumânări la capătul patului
și le-a pus pe o platformă din spatele lui.
Ea își luase somniferele.
El s-a dus să facă duș.
A auzit pornind alarma de fum.
Când a ieșit, casa era plină de fum.
Patul era în flăcări.
El a sărit pe Sylvie, a sărit pe pat și l-a stins cât de bine a putut.
I-a pârlit părul.
Ea a spus: „Sunt membră la Soho House.
Nu putem rămâne aici. Mirosul de fum nu ne face bine.”
El a mai menționat că ea se chinuia
să coboare scările spre stradă
pentru că medicamentele începuseră să-și facă efectul.
Au urcat într-un taxi și au plecat.
Voiam să știu: „Ce comportament ați avut?
V-ați certat?”
A spus că ea era agitată și că l-a înjurat tot drumul:
„Nu pot să cred cât de drogat ești! Ai dat foc la casă.”
Era supărată. Au ajuns la Soho House.
A spus că au ajuns în cameră și că managerul a pus-o pe pat.
Ar fi spus că voia să facă o baie.
„Eu am vrut să mănânc ceva,
așa că am mers la restaurant, am comandat.”
S-a întors, i-a spus lui Sylvie că voia să iasă în oraș.
I-am zis: „Mi-ai zis că voia să facă baie. A făcut?”
A spus: „Nu știu. Am plecat.”
„Ai atins cada?
I-ai pregătit apa?”
Dacă voia o baie, poate ai fost drăguț.
A spus că nu, că încă stătea în pat.
După spusele lui Nicholas, el a plecat din cameră.
Apoi a părăsit hotelul ca să petreacă la un bar din apropiere,
cu un tip pe care l-a cunoscut la recepție, pe nume David Raleigh,
și s-a întors la hotel când l-am văzut noi.
L-am întrebat: „I-ai făcut ceva lui Sylvie
înainte să pleci cu individul acela?”
A spus că nu.
Nu avea nicio preocupare în voce, că ar putea avea probleme.
A fost direct și impasibil.
Am simțit că făcuse ceva.
Dar încă nu știam ce se întâmplase în acea cameră.
Nicholas a rămas la secție pentru moment.
Ancheta s-a îndreptat spre David Raleigh,
individul cu care Nicholas Brooks a spus că a ieșit în acea seară.
LA 8 ORE DE LA ANCHETĂ
Am auzit bătăi în ușă.
Destul de tare.
Am sărit din pat și am fugit la ușă.
Am deschis-o și erau doi detectivi:
„Îl știi pe Nicholas Brooks?”
Am zis:
„Da, l-am cunoscut aseară. Am băut ceva.”
M-au informat că o fată fusese găsită moartă
într-o cadă în Soho House
și că iubitul ei era Nicholas Brooks.
Detectivii voiau să merg la secție și să dau o declarație.
2:18 CU 8 ORE MAI DEVREME
Barul de la Soho House se închidea
și aveam chef de petrecut.
M-am oprit la recepție.
Un tip a ieșit din lift.
I-a spus angajatului: „Caut un loc unde să beau ceva.
Barul e închis. Ai idee unde pot merge?”
Angajatul s-a uitat la mine,
s-a uitat la el și a spus: „El iese la un pahar. Du-te cu el!”
L-am întrebat dacă vrea și a zis: „Sigur.”
Am mers la bar, beam ceva și discutam.
Mi-a povestit despre iubita lui
și mi-a vorbit despre dragostea lui față de ea.
Și mi-a spus despre incendiul din apartamentul lor.
Și că iubita lui dormea în camera de hotel.
Mi-a zis: „Ar trebui s-o sun, să mă asigur că e bine.”
A tot sunat, dar n-a răspuns nimeni.
Mi-a zis: „Nu răspunde.”
I-am spus: „Normal, doarme.”
Dar mi-a zis că pleacă, ne-am luat rămas-bun și a ieșit.
N-a fost nimic neobișnuit.
S-a confirmat povestea lui Nicholas Brooks.
Cel puțin, a făcut să pară că ne spusese adevărul.
Încă era o posibilitate să fi fost sinucidere.
SECȚIA 6 ORAȘUL NEW YORK - SECȚIA DE POLIȚIE
Trebuia să știu cine era Sylvie Cachay.
Ce stare de spirit avea?
I-am intervievat familia și prietenii
și am fost conștient că erau emotivi.
Mi-au spus că era deprimată.
Am cunoscut-o pe Sylvie Cachay în 2009
când m-a angajat ca stagiară la Anne Cole Swimwear.
Când m-a angajat Sylvie, ne-am înțeles bine imediat.
Ieșeam, împărțeam o sticlă de vin și discutam.
Sylvia îmi era prietenă, șefă, mentor.
Am admirat-o. Mi se părea genială.
În 2006, și-a lansat propria linie de costume.
A apărut în Vogue, InStyle, Sports Illustrated.
Îi sărbătoream realizările.
Eram mândri de ea.
E un vis devenit realitate să-ți lansezi propria linie.
Din păcate, a trebuit să-și închidă firma
din cauza crizei economice din 2008-2009.
Investitorul său avea alte afaceri pe glob,
iar lumea era precaută cu investițiile noi.
A trebuit să se întoarcă la Anne Cole. Îi plăcea să lucreze acolo.
Ne simțeam bine, dar simți că faci un pas înapoi
față de unde erai.
Cred că se gândea la asta zilnic.
Era foarte stresată. Era anxioasă.
Lua medicamente pentru a-și îmbunătăți viața
și a fi mai productivă.
Au întrebat dacă era sinucigașă.
Răspunsul ar fi un „nu” categoric. În niciun caz.
Regresul prin închidere Sylei a provocat depresie și tristețe,
dar niciodată într-un mod invalidant.
Mereu avea un plan pentru viitor.
Când lucram la Anne Cole,
mergeam la un magazin de textile și alegeam imprimeuri.
Luam câteva și pentru Syla.
Afacerea ei era doar pe pauză.
Interviul cu stagiara ei, Heather, a fost foarte interesant.
Mi-a dat niște informații foarte precise
despre relațiile lui Sylvie și cu cine se vedea.
În 2008, Sylvie a rupt o logodnă.
A pus capăt relației cu logodnicul ei
pentru că nu făcea față,
pe lângă tot ce făcea cu afacerea ei.
După aceea, a ieșit la câteva întâlniri.
L-a întâlnit pe Nicholas în iunie 2010 când ieșise în oraș.
Era cu prietenii, profita de viața de noapte.
La scurt timp, au ieșit la o plimbare lângă casa ei din SoHo.
Câinele ei a fost lovit de mașină.
Nick l-a luat în brațe și l-a înfășurat în haina sa.
I-a fost alături în acel moment.
Ea era devastată.
Chiar cred că a devenit un atașament bazat pe traumă.
Nu cred că ar fi ieșit cu el altfel
pentru că era foarte tânăr.
Ea avea 33 de ani, iar el 24, cred.
Își petreceau zilele împreună. El stătea peste noapte la ea.
Relația a evoluat rapid, iar el dormea mereu la ea.
Dar au apărut semnale de alarmă, probabil în a doua lună.
Ea nu înțelegea de ce el nu muncea.
Se săturase de el că fuma iarbă toată ziua,
că nu lucra.
Țin minte că se văita
că ea mereu plătea pentru tot.
Îi spunea „copilul”.
Prietenii ei îi spuneau că trebuie să scape de el:
„Rupe relația! Te afectează.”
Și s-a despărțit de el. Cred că i-a fost greu.
Ultima mea amintire cu ea e din dimineața dinaintea morții ei.
Mi-a zis: „Vrea să ne vedem.
Mă întâlnesc cu el în fața clădirii, vom sta pe scări.
Are o scrisoare pentru mine. Nici nu-l las să urce.”
Aflând că Brooks și Silvie s-au întâlnit în apartamentul ei
și că avuseseră o relație zbuciumată,
am simțit mai mult că ceva era în neregulă.
Era important să mergem la ea acasă
și să vedem ce se întâmplase.
Când am intrat în apartament,
am văzut dovezi clare ale unui incendiu.
Mirosea a fum.
Patul era ars.
Era un smoc de păr ars pe pat.
Se confirma ce îi spusese lui Tommy Nicholas Brooks.
Apoi am descoperit biletele pe care și le lăsaseră.
Îi spunea: „Dacă nu începi să fii mai romantic,
nu vei mai fi în viața mea.”
Avea o listă lungă de cereri,
lucruri simple precum „ia-mă în brațe după sex”,
„scoate-mă în oraș”, „dacă folosești ceva, înlocuiește-l”.
„Nu fuma iarbă toată ziua”, „nu bea toată ziua”.
Era aproape ca o mamă care îi spunea
să-și îndrepte viața, altfel nu va funcționa.
DRAGĂ SYLVIE, ÎMI PARE RĂU
În scrisorile lui Nicholas, cerea iertare,
promitea să fie mai bun, îi cerea să nu renunțe la el.
Ne-a dat un exemplu cu ce o păcălea iar și iar.
Am mai găsit un bilet scris de ea în care spunea
că suspecta că el furase bani de la ea.
Am găsit extrasele bancare ale lui Sylvie.
El plătise prostituate cu cardul ei de credit.
Avea tupeu, după părerea mea,
să-i treacă prin cap să plătească o prostituată din banii ei.
Apoi am găsit un e-mail,
numit e-mailul „du-te dracului”.
SUBIECT: DU-TE DRACULUI
I-a scris lui Nick și era foarte supărată.
A spus: „Am aflat. Știu ce ai făcut.
Te raportez la poliție și la companiile cardurilor de credit.”
O SĂ PLĂTEȘTI
Asta cu siguranță duce la un anumit tip de motiv.
Ar fi putut fi catalizatorul
care l-a făcut să creadă că trebuia s-o elimine.
I-am percheziționat apartamentul ca să ne facem o imagine,
să aflăm dacă a auzit cineva ceva.
Un vecin a declarat că a auzit o ceartă.
A auzit pe cineva plângând și multe lovituri,
de parcă cineva cădea pe podea sau se întâmpla ceva.
A avut loc o luptă, o ceartă, un incendiu.
După câteva ore, Sylvie Cachay a fost găsită moartă.
Începea să se formeze o imagine.
Putea fi o omucidere,
dar nu puteam acuza un om cu jumătate de imagine.
Încă trebuia să cercetăm totul, să aflăm exact ce se întâmplase.
Am început să cercetăm trecutul lui Nick.
Ne-a oferit mai multă claritate.
Am aflat că era un băiețel cu fond fiduciar.
Tatăl său, un compozitor pe nume Joseph Brooks,
scrise piesa pentru filmul Lumina vieții mele
și a câștigat Oscarul. Era o piesă cunoscută.
Tu
Tu ești lumina vieții mele
E printre cele mai proaste piese.
Era non-stop la radio, pe toate posturile.
Tu ești lumina vieții mele
Dumnezeule!
Deși era cunoscut pentru asta,
devenise renumit și pentru ceva mai întunecat.
În 2008, lucram la secția 19.
Eram adjunct în brigada de detectivi.
Aveam în atribuții verificarea tuturor reclamațiilor primite.
Numele lui Joe Brooks a început să-mi apară pe birou.
Am primit multe reclamații pentru viol.
Brigada victimelor speciale se ocupă de acele cazuri.
În final, am sunat la brigada victimelor speciale:
„Avem un violator nebun în libertate
în perimetrul secției 19 despre care să ne facem griji?”
Au spus că e un violator în serie
și că făcea parte dintr-o anchetă în desfășurare.
Procuratura din Manhattan l-a acuzat pe Joseph Brooks
de 91 de violuri.
Joseph Brooks punea anunțuri pe Craigslist.
Încerca să găsească actrițe în devenire
ca să fie instruite de un câștigător al Oscarului.
Le-a convins să meargă la el acasă.
Le droga și își făcea de cap cu ele.
Joseph Brooks a fost acuzat de agresiune sexuală
și aștepta procesul.
Știind trecutul lui Joseph Brooks,
mă întrebam dacă aveam de-a face
cu același tip de individ cu Nicholas Brooks.
Poate că așchia nu sărise departe de trunchi.
DUPĂ 13 ORE DE ANCHETĂ
Când i-am verificat antecedentele, am aflat că tatăl lui Nicholas
i-a oferit un apartament când era la liceu.
Tatăl lui îi aducea escorte.
A învățat de la el cum să agațe prostituatele
pentru că el făcea asta.
A înfățișat o relație foarte bizară cu tatăl lui,
dar am aflat că tatăl lui îl și controla
prin bani.
Condițiile lui Joseph Brooks pentru Nicholas
erau ca să nu ia legătura cu mama sau cu sora lui.
Când a aflat că Nicholas a contactat-o pe mama sa,
Joseph Brooks l-a scos din testament și i-a luat fondul fiduciar
prin 2009, 2010.
Așa că era un tânăr în lume,
fără mijloacele financiare cu care era obișnuit.
Acum, dacă voia bani,
trebuia fie să muncească, fie să trăiască pe spinarea cuiva.
Când a cunoscut-o pe Sylvie, ea avea bani și i-a tăiat porția.
Probabil a simțit că i se înfundase
și că trebuia să facă ceva pentru că ea îl amenințase cu poliția.
DISTRACȚIE PLĂCUTĂ ÎN ÎNCHISOARE!
Adrenalina te ține treaz atunci.
Probabil că eram treaz de 24 de ore, dacă nu mai mult.
Nu te simți obosit.
Dinamismul cazului te face să continui.
Ne-am întors cu toții la Secția 6.
Trebuie să analizăm dovezile
și am verificat iar camerele de supraveghere
și ne-am axat pe cronologie.
Ne scăpase ceva, am scăpat din vedere ceva?
Am confirmat că Nicholas Brooks a părăsit camera de hotel la 2:18,
apoi a coborât la recepție și s-a întâlnit cu David Raleigh.
Până când managerul n-a mers să verifice inundația la 2:51,
nimeni n-a intrat și n-a ieșit din cameră.
Aveam nevoie de dovezi că Nicholas era încă în cameră în momentul morții.
Am obținut acces la apelurile telefonice din hotel,
iar alibiul lui Nicholas Brooks s-a năruit.
Când am cercetat istoricul apelurilor la recepție,
ne-am dat seama că nu plecase la 2:18.
Înainte să plece,
la recepție s-a primit un apel
foarte interesant.
Apelul despre inundație din camera de dedesubt
a fost primit la 2:11.
Am verificat folosirea cartelei în cameră
și am aflat că Nicholas Brooks era în cameră
în momentul inundației.
Apa se revărsa, era deja pe podea.
Deja se infiltra în alte apartamente.
Deci el era acolo când ea era în cadă.
Ne mințise în tot acel timp.
În acest caz, prin autopsie,
vom afla mai multe despre ce a pățit Sylvie.
Descoperirile importante ale autopsiei au fost
urmele de degete de pe gât, echimozele.
Și avea hemoragii peteșiale sub pleoape.
Asta înseamnă obstrucționarea fluxului sangvin
în zona gâtului, cumva.
Apoi plămânii plini de apă, indicând că era în viață când s-a înecat.
Iar raportul toxicologic
a arătat că medicamentele din corp erau la niveluri terapeutice.
Erau medicamente prescrise.
Nu era nimic care să fi putut s-o ucidă prin supradoză.
Asta mi-a spus că n-a fost sinucidere, n-a fost un accident.
Moartea sa a fost omucidere.
Am primit și rapoartele ADN.
Au fost găsite probe ADN pe cadă și duceau la Nicholas Brooks.
Profilul ADN de pe cadă putea să nu fie nimic.
El a fost în cameră. Putea să o folosească.
Dar a negat că s-ar fi apropiat de cadă.
Noi credem
că atunci când au ajuns la Soho House,
a fost un soi de ceartă între ei.
Din una în alta, el și-a ieșit din fire.
Brooks a apucat-o de gât,
a împins-o în cadă și a ținut-o sub apă.
Ea a inhalat apă.
S-a înecat.
Și a fost strangulată.
Nicholas, ai strangulat-o?
- Ai făcut-o, Nick? - Ai ucis-o pe Sylvie?
Nicholas Brooks a fost arestat
și l-am transportat la centrul de detenție.
Mi-a spus: „Știi, am bani.”
Mă gândeam: „Încearcă să mă mituiască?”
I-am zis: „Cum adică ai bani?”
Mi-a zis: „Da, dar pot să fac rost de ei abia dimineață.”
I-am spus că nu are nevoie de bani.
Mi-a zis: „Îmi trebuie pentru protecție.”
„Despre ce fel de protecție vorbești?”
„Pentru susținătorii supremației albilor.”
Când i-am cerut detalii, mi-a zis că e fan Oz.
Cred că vorbea despre serialul Oz.
I-am spus că nu merge la Oz.
„Mergi la Centrul de detenție din New York”, știți?
Mi-am dat seama că nu știa cum era viața adevărată
sau ce se întâmpla.
Mi s-a părut ciudat.
Atunci a fost preluat de penitenciar și a fost ultima oară când am vorbit.
După arestarea lui Nicholas Brooks,
am aflat că tatăl lui urma să fie judecat.
Însă, s-a sinucis.
COMPOZITORUL SE SINUCIDE
Avocatul lui Joseph Brooks a preluat cazul lui Nicholas Brooks.
CLĂDIREA TRIBUNALULUI
7 IUNIE 2013 ÎNCEPEREA PROCESULUI
Poziția apărării a fost că Sylvia suferea de depresie.
Lua medicamente.
A luat o supradoză de medicamente, a intrat în cadă și s-a înecat.
Mama și tatăl ei au zburat din Virginia
pentru a-l privi pe Brooks în ochi.
N-am văzut nicio remușcare. Nu s-a uitat la mine sau la soțul meu.
N-a dat ochii cu noi. Nu i-a păsat.
Sora mea era o persoană incredibilă.
Iar viața ei a fost răpită în mod inexplicabil
de acest parazit al societății.
Trebuie să plătească pentru viața fiicei mele, pentru viața ei frumoasă.
Am primit un apel de la procuratură că procesul se încheiase.
Nicholas Brooks a fost găsit vinovat și a primit de la 25 de ani pe viață.
DE LA 25 DE ANI PE VIAȚĂ PENTRU „ȘOBOLANUL” CARE A UCIS-O
Îmi pare rău pentru familia Cachay.
Nu trebuia să moară.
Lumea ar trebui să-i poarte costumele. Ar trebui să aibă succes în industrie.
New Yorkul o iubește, iar ea e New Yorkul.
Sora mea a făcut viața distractivă.
Eu și alții am avut o viață mai bună
și am evoluat pentru că o aveam în preajmă.
Îmi lipsește fericirea și lumina pe care o aducea în viață.
Era foarte simpatică și un om frumos, trup și suflet.
Mereu va fi mentorul meu.
Cazul lui Sylvie a fost ultimul pentru mine ca detectiv.
M-am pensionat curând după aceea.
Și am două fete.
Empatizez cu ea.
Să iei viața cuiva și să fii atât de impasibil…
Ar putea fi creșterea lui,
dar asta nu e o scuză ca să ucizi,
mai ales pe cineva drag.
În aprilie '89, am avut notoriul caz al alergătoarei din Central Park.
Era o alegătoare care fusese violată și agresată.
A fost un caz important din cauza locației
și din cauza caracterului oribil.
Cinci tineri fuseseră condamnați.
Au fost numiți „Cei cinci din parc”.
Nedreptatea făcută celor cinci trebuia reparată,
dar nu e toată povestea.
Sunt și alte victime pe care acum le punem sub umbrela
cazului alergătoarei.
A pus-o să aleagă: „Ochii sau copiii?”
„Ochii sau copiii”,
n-am mai auzit niciun infractor să spună asta.
A început să mă taie deasupra și dedesubt la ochi.
Cred că era vorba despre violență.
Era o după-amiază frumoasă. N-ai crede că se poate întâmpla atunci.
Se vorbește despre cazul care bântuie. Acela a fost al meu.
Subtitrarea: Ramona Coman care bântuie. Acela a fost al meu.