På Manhattan finns två spaningsrotlar som enbart utreder mord:
Manhattan North och Manhattan South.
De utreder de allra mest brutala och svårlösta morden.
Det här är deras berättelser.
Det finns situationer man hoppas att man aldrig hamnar i.
Det som hände i det rummet är inget man bara glömmer.
Jag kom dit för mitt pass som nattchef på Soho House
torsdagen den 9 december 2010.
Soho House är en privat medlemsklubb.
Den riktar sig exklusivt till konst-, film- och musikbranschen.
Den är inte öppen för allmänheten.
Ett par timmar in i jobbpasset,
medan jag går igenom min checklista för kvällen,
får jag ett samtal om att en gäst har
en stor vattenläcka in i rummet.
Vi börjar spåra läckan tillbaka till källan
och till sist kommer jag till Sylvies rum.
Sylvie Cachay var en ung badmodedesigner på väg uppåt
som hade jobbat med Victoria's Secret och Tommy Hilfiger.
Hon var en stigande stjärna…
…och på väg att bli nåt stort.
Hon var en perfekt medlem för Soho House.
Vi knackar. Ingen svarar.
Jag lyckas få upp dörren.
Då ser jag Sylvie i badkaret, under vattnet.
Min första reaktion var att hoppa i och få upp henne ur karet.
Jag skakar henne. Jag pratar med henne. Jag hittar ingen puls.
Då börjar jag med hjärt-lungräddning.
Jag säger åt min kollega att ringa nödnumret
medan jag fortsätter återupplivningsförsöken.
Jag skriker åt henne att vakna.
Ja.
Vårt jobb är att se till att ni kan åka hem och sova om natten.
Familjen måste få veta vem som mördade deras släkting.
Inget är viktigare än medkänsla med offren.
Jag har alltid gillat att få se in i folks liv. Vad hände egentligen?
Man vill få fram sanningen. Det är kriminalarens jobb.
Ens instinkt är att hjälpa folk.
I New York är NYPD…
…det bästa vi har.
KL. 03.00
Det var en kylslagen natt.
Det var lugnt. Inget hände.
Telefonen ringer.
Det var en ung polisinspektör från 6:e distriktet.
Han säger: "Jag vill bara förvarna dig."
"Vi har en död ung kvinna i ett badkar på Soho House."
"Hon tycks ha drunknat."
Jag frågade: "Är hon dödförklarad?" "Ja."
Han sa: "Tror du att det här kan vara nåt problem?"
Jag sa: "Ja."
"För det är ganska svårt att dränka sig själv i ett badkar."
"Vi kommer. Spärra av platsen."
New York-polisens spaningsrotlar jobbar
från kl. 08 till kl. 01 i två skift.
Men brottsligheten upphör inte kl. 01. Den rullar på dygnet runt.
Därför har vi en "nattvakt".
Man åker ut på brottsutredningar, men man lämnar över dem på morgonen.
Manhattan är indelat i två stadsdelar: North och South.
Jag hade Manhattan Souths nattvakt.
Jag är nattmänniska. Jag föddes mitt i natten.
Jag älskade det.
Man brukar säga: "Inget bra händer efter midnatt."
Det stämmer bra.
Soho House är en mycket exklusiv lyxklubb.
Man kan inte gå in och säga: "Jag vill bli medlem."
De har en granskningsprocess och man måste ha blivit rekommenderad.
Det är mycket, mycket exklusivt.
Jag skulle nog inte bo där, men det är som det är.
När vi kommer till Soho House är det en ambulans, en polisbil och vi.
Det är inte många där.
Det var inget stort rum.
Det fanns en stor säng, men knappt en meter från fotändan
stod ett stort skålformat badkar.
Hotelldirektören hade lyft upp kvinnan ur karet.
Vi fick veta offrets identitet.
Det var Sylvie Cachay, kvinna, 33 år.
Hon låg på rygg framför badkaret.
Hon var iförd en tröjliknande topp,
ett par trosor och en Rolex-klocka.
Det är inga saker man brukar ha på sig i badet.
Och jag är en misstänksam typ.
Döda personer i badkar är aldrig bra.
Det fanns flera tablettburkar på bänken. Jag tror att det var antidepressiva.
Hade personen tagit en överdos och drunknat i badkaret?
Det vet man inte.
Jag ringde 6:e distriktets befäl.
Ett distrikts spaningsrotel täcker allt inom dess geografiska område.
Tommy Jones och Bobby Moller var duktiga utredare jag hade känt länge.
De kom genast dit.
Vi hade gjort ett gripande på kvällen och jobbade sent.
Vi tog anropet från Soho House.
Det var ytterst ovanligt. Med deras klientel förväntar man sig inget sånt här.
Pete Panuccio från nattvakten drog allt för oss.
Det är misstänkt, men vi vet inte riktigt vad vi har.
Man tittar efter blod, men det fanns inget blod där.
Hon hade nåt som liknade en bettskada på handen. Det var märkligt.
När sånt här händer kontaktas mordgruppen.
De gör mycket av grovarbetet och de hjälper en med allt de kan.
Särskilt kriminalutredare Al Titus är en toppenkille.
Vi hade jobbat ihop på många andra fall.
Han försummar inget.
Vi hade ett helt gäng kriminalare på fallet.
Det var en stor grej eftersom det var ett exklusivt ställe.
Fallet hade ett kändisinslag.
Pressen skulle engagera sig, och trycket på oss skulle bli extra stort
att komma med svar så fort som möjligt.
Brottsplatsteknikerna började fotografera platsen.
De tog fingeravtryck på badkaret
samt dna-prover från badkaret och kranen.
En sak jag såg var ett par våta strumpor på golvet.
De var inte den sortens strumpor en ung, elegant kvinna skulle ha.
Det var grå herrstrumpor.
Vi frågade oss: "Okej, vad har hänt? Vad har vi här? Vem var hon med?"
En av de första vi pratade med var Bryan Alvarez.
Han var nattchef på Soho House Hotel.
Poliserna ställde frågor som: "Vad händer här?"
"Vem är Sylvie? Är hon här med en gäst?"
De frågade om tidslinjen tills jag gick in och hittade Sylvie i badet.
Vi fick veta att hon hade checkat in med sin pojkvän Nicholas Brooks
ungefär klockan 00.30.
Sylvie och hennes pojkvän Nick hade checkat in på kvällen
strax innan jag började på mitt pass.
En av fördelarna med Soho House
är att de har många övervakningskameror.
Vi lyckades få en snabb titt på filmen.
Sylvie verkade lite ostadig. Hon var lite trött.
KL. 00.30
Sylvie sa till min kollega att hon hade tagit sömnmedel,
och att hon inte mådde bra och behövde hjälp till rummet.
Så Nicholas skötte incheckningen.
En ur hotellpersonalen sa: "Jag följer dig till rummet."
Övervakningsfilmen visar hur Sylvie Cachay får hjälp upp.
Den visar Nicholas Brooks gå in och ut ur hotellrummet
flera gånger efter att de har checkat in. Det var märkligt.
Filmen visar också
Nicholas Brooks lämna hotellrummet en sista gång klockan 02.18.
KL. 02.18 - NICK LÄMNAR RUMMET
Klockan 02.51 kom hotellchefen dit för att kontrollera läckan.
Jag frågade om Bryan Alvarez hade sett Nicholas Brooks
efter att han hittade Sylvie?
Jag förklarade för poliserna att han inte var kvar. Han hade gått ut.
Hon checkade in med nån som inte är kvar.
Han lämnar hotellet som nu börjar likna en brottsplats.
Så ja, det är misstänkt.
"Varför är han inte där? Var är han nu?"
Vår högsta prioritet var att hitta pojkvännen.
Vi planerade att genomsöka barerna i området.
Ungefär klockan 05.30 stod jag i lobbyn…
…och han kom in genom ytterdörren.
Hotellchefen sa: "Han kommer där."
Vi ser på honom. Hans ögon är blodsprängda.
Han var väldigt ovårdad.
Man såg att han var full eller hög, eller båda delar.
Han hade varit och festat nånstans.
Jag tittar ner och han har inga strumpor på sig.
De ligger på rummet, mitt på en brottsplats.
Grå herrstrumpor.
Jag presenterade mig för honom.
Jag bad om namnet. Han sa: "Jag heter Nicholas Brooks."
Jag sa: "Är du mannen som checkade in på hotellet med Sylvie Cachay?"
Han sa: "Ja." Jag sa: "Då har jag tråkiga nyheter."
Jag sa: "Vi hittade Sylvie i badkaret."
"Hon var livlös och hon klarade sig inte."
Han blev inte upprörd. Han sa inget i stil med: "Vad hände?"
Men hans udda beteende berodde kanske på berusningen.
Jag sa: "Vi måste prata och få veta mer om din flickvän."
"Vi måste åka till vårt kontor för att reda ut vad det här handlar om."
Nicholas Brooks följde frivilligt med oss.
Jag satte Nicholas i ett förhörsrum.
Jag sa: "Det är viktigt för dig att du berättar var du var ikväll
och allt som har hänt ikväll."
Och han bara…
Han stammade och var helt borta. Han kunde inte hålla ögonen öppna.
Jag skulle inte få några svar.
Han var helt väck.
För hans eget bästa, tänkte jag: "Vila huvudet lite."
"Vi kommer tillbaka senare."
Jag ville inte förhöra nån som inte förstod
vad jag försökte fråga eller säga.
Även om det fördröjer processen, är det bättre så.
Han somnade.
Om det hade hänt nån av oss hade vi varit helt utom oss.
Vi hade gråtit och inte kunnat sova, men inte han.
Det första vi vill göra är att informera Sylvies familj.
Det är alltid jobbigt att komma med det beskedet.
Jag har själv döttrar, så man tänker alltid på familjen.
Jag föredrar att lämna beskedet själv, men de bodde i Virginia.
Vi kontaktade polisen i Virginia som åkte dit.
Sen bekräftade de att de hade meddelat familjen.
Mamma ringde mig.
Hon var förtvivlad och grät och sa att Sylvie hade blivit mördad.
Det var hemskt.
Det var det absolut sista jag väntade mig att få höra.
Min syster och jag växte upp i McLean, Virginia,
en förort till Washington, D.C.
Min styvpappa var 100 procent peruan precis som mamma.
Så Sylvie var dotter till två peruaner.
Hon var ambitiös och försökte representera och föra in kulturen
så mycket som möjligt i sitt arbete.
Jag jobbade i New York.
Vi tillbringade alla storhelger ihop.
Vi hade en jättefin relation.
Jag träffade kriminalutredarna.
Jag identifierade min syster med hjälp av foton.
Man hoppas alltid att det ska finnas nån osanning
i det man har fått höra.
Tills man ser det, sen återhämtar man sig aldrig helt.
6 TIMMAR IN I UTREDNINGEN
På morgonen kom reportrarna och tv-kamerorna.
Det stod nyhetsbilar överallt.
Min chef kom dit.
Han sa: "Ni har en cirkus där nere. Gå och ta en titt."
Det stod nyhetsbilar från ena änden av kvarteret till den andra.
När kroppen hämtas för transport till rättsläkaren
står alla med kameror.
Den 33-åriga modedesignern Sylvie Cachay
hittades död i superchica Soho House.
Tänk på det. En framgångsrik och attraktiv ung kvinna
hittas död i ett badkar i Soho House.
Jag fattar att det väcker allmänhetens intresse.
Kvällstidningarna frossar i det.
Jag var med på nästan alla nyhetskanaler. Det ökade pressen.
Det hade varit bättre om det dröjde sex-åtta timmar till innan de visste nåt,
för att alla skulle få en chans att komma igång med utredningen.
Senare på förmiddagen vaknar Nicholas äntligen.
Han kom ut och sa: "Kan vi prata?" Jag sa: "Absolut."
Han berättade att Sylvie och han varit ihop i sex månader.
Förhållandet var av och på, och det var inget bra förhållande.
Nicholas berättade
han skulle träffa Sylvie den kvällen hemma hos henne och äta middag.
Han gick dit.
De låg med varandra.
Efter det tände han några ljus vid änden av sängen
och satte dem på en hylla bakom den.
Hon hade tagit sin sömnmedicin. Han gick och tog en dusch.
Han hörde brandvarnaren börja tjuta.
När han kom ut var hela stället rökfyllt.
Hela sängen brann.
Han kastade sig över Sylvie och sängen
och släckte så gott han kunde.
Hennes hår blev faktiskt bränt.
Hon sa: "Jag är medlem i Soho House."
"Vi kan inte stanna här, brandröken är inte bra för oss."
Han nämnde även att hon hade haft problem med
att gå nerför trappan från lägenheten till gatan
eftersom medicinen hon hade tagit hade börjat verka.
De tog en taxi och åkte därifrån.
Jag ville verkligen veta hur stämningen var. "Bråkade ni?"
Han sa att hon var upprörd och svor åt honom hela vägen.
"Vilken otrolig haschtomte du är. Du satte eld på hela stället."
Hon var upprörd.
De kom fram till Soho House.
Han sa: "Vi gick upp till rummet. Hotellchefen lade henne i sängen."
"Hon hade pratat om att kanske ta ett bad."
"Jag ville ha nåt att äta och gick upp till restaurangen och beställde nåt."
Han gick ner till rummet och sa till Sylvie att han skulle gå ut.
Jag sa: "Du sa att hon skulle bada, gjorde hon det?"
"Jag vet inte. Jag gick ut."
"Rörde du badkaret?"
"Började du fylla det åt henne?"
"Du ville kanske vara snäll om hon skulle bada."
Han sa: "Nej, hon kvar låg i sängen."
Enligt Nicholas lämnade han hotellrummet.
Sen lämnade han hotellet för att gå och festa på en närbelägen bar
med en kille han precis hade träffat i lobbyn vid namn David Raleigh,
tills han kom tillbaka och vi såg honom.
Jag frågade: "Gjorde du nåt mot Sylvie
innan du gick ut med den här killen?"
Han sa "nej".
Han lät helt obekymrad om att han kanske var i trubbel.
Han var helt oberörd och iskall.
Jag kände på mig att han hade gjort nåt.
Men än visste vi inte exakt vad som hade hänt i rummet.
Så Nicholas är kvar på stationen tills vidare.
Utredningen börjar titta på Raleigh,
personen som Nicholas Brooks sa att han umgicks med den kvällen.
KL. 11.00 8 TIMMAR IN I UTREDNINGEN
Det bankar på dörren.
Det var högt. Jag hoppade ur sängen och sprang dit.
Jag öppnade och där stod två poliser.
De frågade: "Känner du Nicholas Brooks?" Jag sa: "Åh!"
"Ja, jag träffade honom igår. Vi tog ett glas ihop."
De berättade att en tjej hade hittats död i ett badkar på Soho House,
och att hennes pojkvän var Nicholas Brooks.
Kriminalutredarna ville prata med mig på stationen.
KL. 02.18 8 TIMMAR TIDIGARE
När Soho Houses bar stängde
var jag fortfarande festsugen.
Så jag stannade till vid receptionen.
En kille kom ut ur hissen.
Han sa till receptionisten: "Jag vill ta en drink nånstans."
"Baren är stängd. Vet du nåt ställe?"
Killen bakom disken såg på mig
och sen på honom och sa: "Han ska gå ut. Följ med honom."
Jag sa: "Vill du hänga med?" Han sa: "Visst."
Vi kom till baren, vi drack varsin drink och småpratade.
Han började berätta om sin flickvän
och pratade om hur oerhört högt han älskade henne.
Han berättade om branden i lägenheten.
Han sa också att hans flickvän sov på hotellrummet.
Han sa: "Jag borde ringa min flickvän och höra om hon mår bra."
Han ringde och det gick fram många signaler.
Han sa: "Hon svarar inte."
Jag sa: "Så klart, hon sover ju."
Men han sa att han skulle gå. Vi sa hej då och han gick.
Det var inget konstigt med det.
Det styrkte på sätt och vis Brooks berättelse.
Åtminstone den delen av berättelsen tycktes vara sann.
Och möjligheten att det var självmord kvarstår.
6:E DISTRIKTET NEW YORK CITY-POLISEN
Jag behövde förstå vem Sylvie Cachay var.
Hur mådde hon mentalt?
Jag pratade med Sylvie Cachays familj och vänner,
och jag var medveten om att de var emotionellt påverkade.
De berättade att hon hade varit deprimerad.
Jag lärde känna Sylvie Cachay 2009.
Hon anställde mig som praktikant på Anne Cole Swimwear.
Vi klickade direkt när Sylvie anställde mig.
Vi kunde dela på en flaska vin och prata om ditt och datt.
För mig var Sylvie min vän, chef och mentor.
Jag beundrade henne och tyckte att hon var lysande.
Hon lanserade ett eget badmodemärke 2006.
Hennes kläder var med i Vogue, InStyle och Sports Illustrated.
Vår familj firade alla framgångar. Vi var mycket stolta över henne.
Att lansera ett eget klädmärke är en designerdröm som förverkligas.
Tyvärr tvingades hon att upplösa företaget
på grund av finanskraschen 2008-2009.
Finansiären bakom henne hade gjort fler investeringar,
och folk var väldigt försiktiga med nya investeringar.
Hon fick gå tillbaka och jobba hos Anna Cole, men hon älskade det.
Vi hade jättekul, men personligen känns det som ett steg tillbaka
från dit man hade nått.
Hon tänkte nog på det varje dag.
Jag tror att hon var mycket stressad. Hon hade mycket ångest.
Hon medicinerade för att förbättra tillvaron
och bli mer produktiv.
De frågade om Sylvie hade självmordstankar.
Svaret måste bli ett klart nej. Absolut inte.
Bakslaget när Syla lades ner orsakade en del depression och sorg,
men aldrig så att det höll henne tillbaka.
Hon hade alltid framtidsplaner.
När vi jobbade hos Anne Cole
om vi åkte till ett tryckeri för att välja tryck åt Anne Cole,
hämtade vi även några till Syla.
Det var bara pausat för henne.
Det var intressant att prata med hennes praktikant Heather.
Hon kunde förse mig med mycket specifik information
om Sylvies relationer och vilka hon träffade.
Runt 2008 slog Sylvie upp en förlovning.
Hon hade brutit med sin fästman
för det blev för mycket att hantera
parallellt med det hon måste göra för att sköta sitt företag.
Efter det dejtade Sylvie lite.
Hon träffade Nicholas första gången i juni 2010
när hon var ute, hängde med vänner och njöt av nattlivet.
Kort därefter tog de en promenad nära hennes hem i SoHo.
Hennes hund Pepper blev påkörd.
Nick lyfte upp henne från marken och svepte in henne i sin rock.
Han fanns där för henne just då.
Hon var förkrossad.
Jag tror att det traumat knöt henne till honom.
Hon hade inte börjat dejta honom annars. Han var så ung.
Hon var 33 och jag tror att han var 24.
De började umgås nästan alla dar. Han sov över.
Det blev en sån där "flytta ihop snabbt"-grej,
för han sov jämt över.
Men varningsklockorna började ringa nån gång i andra månaden.
Hon kunde inte förstå att han inte jobbade.
Hon tröttnade på att han rökte gräs hela dagarna
och att han inte jobbade.
Jag minns att hon klagade över att hon jämt betalade för allt.
Hon kallade honom "barnet".
Hennes vänner sa: "Du måste dumpa honom."
"Gör slut, det här dödar din gnista."
Och hon gjorde slut. Jag tror att det var jobbigt för henne.
Mitt sista minne av henne är från morgonen innan hon dog.
Hon sa: "Han vill träffas."
"Jag ska träffa honom hemma och så sitter vi på trappan."
"Han har visst ett brev till mig. Jag tänker inte ens släppa in honom."
Med vetskapen om att paret träffades i hennes lägenhet
och hur turbulent förhållandet var,
kände jag: "Det är nåt som inte stämmer här."
Vi behövde åka till lägenheten för att se vad som hade hänt där.
När vi kom in i lägenheten
syntes det tydligt att det hade brunnit.
Man kände röklukt.
Sängen var mycket bränd.
Det fanns en klump av bränt hår på sängen.
Det Nicholas Brooks berättade för Tommy hade faktiskt hänt den kvällen.
Sen upptäckte vi lapparna de hade skrivit åt varandra.
HITTA PÅ SAKER - TA MIG PÅ DEJTER
Hon sa: "Om du inte blir mer romantisk,
så har du ingen plats i mitt liv."
Hon hade en lång lista med önskemål.
Det var enkla saker som: "Krama mig efter sex."
"Bjud ut mig ut på dejter." "Skaffa nytt om nåt tar slut."
"Rök inte hela dagarna." "Drick inte hela dagarna."
Hon var nästan som en mamma som sa åt honom
att han måste ta sig samman, annars kommer det inte att funka.
KÄRA SYLVIE, JAG ÄR SÅ LEDSEN
Nicholas bad om förlåtelse i sina brev.
Han lovade att bättra sig och bad henne att inte ge upp.
KRAM, NICK
Vi fick ett exempel på vad hon föll för gång på gång.
Det fanns även en annan lapp där hon i stort sett skrev
att hon misstänkte att han stal pengar.
Vi hittade Sylvies bankkontoutdrag.
Han hade köpt prostituerade med hennes kreditkort.
Han var helt skamlös i mina ögon,
som anlitade prostituerade med hennes pengar.
Sen hittar vi ett mejl.
Vi kallar det "fuck you"-mejlet.
ÄMNE: FUCK YOU FRÅN: SYLVIE
Hon skrev till Nick och var mycket upprörd.
Hon skrev: "Jag kom på dig. Jag vet vad du har gjort."
"Jag överlämnar dig till polisen och kreditkortsföretagen."
DU SKA BETALA
Det skapar definitivt ett visst slags motiv.
HA SÅ KUL I FÄNGELSET
Det kan ha varit katalysatorn
som fick honom att fatta beslutet att han måste döda henne.
Vi knackade dörr i hennes byggnad för att ta reda på
om nån hade hört nåt den natten.
En granne hade hört ett gräl.
Grannen hade hört gråt och en massa smällar,
som om nån föll till golvet eller som om nåt hände där.
Man har bråk, gräl och eld.
Några timmar senare hittas Sylvie Cachay avliden.
En bild börjar framträda.
Vi tänker: "Det här kan vara mord,
men vi kan inte åtala nån med bara halva bilden klar."
Vi måste kolla upp allt för att få veta exakt vad som hade hänt.
Vi började titta på Nicholas bakgrund.
Detaljerna i bilden började klarna.
Vi fick veta att han levde på fondpengar.
Hans pappa, en författare och kompositör vid namn Joseph Brooks,
hade skrivit sången och filmen You Light Up My Life.
Den var Oscarsbelönad. Det var en känd sång.
Du
Lyser upp mitt liv
Det är en av tidernas sämsta låtar.
Den spelades på radion, på alla stationer, dygnet runt.
Du lyser upp mitt liv
Jag tänkte: "Herregud."
Och även om han var känd för det,
var han även känd för en mörkare sida.
Runt 2008 jobbar jag på 19:e distriktet.
Jag är näst högst i rang av kriminalutredarna.
En av mina arbetsuppgifter är att granska alla anmälningar vi får.
Joe Brooks namn börjar dyka upp på mitt skrivbord.
Jag ser många våldtäktsanmälningar.
Gruppen för särskilda offer tar hand om såna fall.
Så jag ringde dem.
Jag sa: "Har vi en galen våldtäktsman lös
i 19:e distriktet som jag borde vara bekymrad över?"
De sa: "Han är en serievåldtäktsman."
"Det här ingår i en pågående utredning."
Manhattans distriktsåklagare har åtalat Joseph Brooks
för 91 våldtäkter.
Joseph Brooks lade ut annonser på Craigslist.
Han försökte få kvinnliga skådespelare på väg upp i branschen
att komma och bli coachade av en Oscar-vinnare.
Han övertalade dem att komma hem till honom.
Han drogade dem och sen förgrep han sig på dem.
Joseph Brooks var åtalad för sexuella övergrepp på många kvinnor
och väntade på rättegång.
PAPPA
Med tanke på Joseph Brooks bakgrund,
började jag undra om vi hade att göra med
samma typ av individ i Nicholas Brooks.
Personlighetsmässigt faller äpplet kanske inte så långt från trädet.
KL. 15.00 13 TIMMAR IN I UTREDNINGEN
Under bakgrundskollen upptäckte vi även att Nicholas pappa
hade ordnat en lägenhet åt honom när han gick i high school.
Pappan brukade skaffa eskorter åt honom.
Han lärde sig av sin pappa hur man skaffade prostituerade.
Det målade upp bilden av ett märkligt förhållande mellan honom och pappan,
men vi upptäckte även att pappan kontrollerade honom
med hjälp av pengarna.
Joseph Brooks ställde som villkor till Nicholas
att han varken fick kontakta sin mamma eller sin syster.
I samma stund som han upptäckte att Nicholas hade kontaktat mamman,
strök Joseph honom ur testamentet och tog fonden ifrån honom.
Det var runt 2009, 2010.
Här har vi en ung man ute i världen
utan de ekonomiska medel han är van att leva med.
Om han ville ha pengar nu,
behövde han antingen jobba eller snylta på nån.
Han träffade Sylvie som hade pengar, men nu bröt hon med honom.
Han kände kanske att han var avslöjad
och att han måste göra nåt
eftersom hon hotade med polisen.
HA SÅ KUL I FÄNGELSET
Man får en adrenalinkick av såna här fall.
Jag hade säkert varit vaken i drygt 24 timmar, om inte mer.
Man känner sig inte trött. Flytet i utredningen får en att fortsätta.
Alla återvände till polisstationen.
Vi måste gå igenom alla bevis.
Vi började med att se på övervakningsfilmerna igen,
och vi tittade noga på tidslinjen.
Hade vi missat nåt, eller var det nåt vi inte såg?
Vi kunde bekräfta att Nicholas lämnade hotellrummet klockan 02.18.
Han gick ner till lobbyn där han träffade David Raleigh.
När chefen kom för att kolla läckan klockan 02.51
hade ingen annan gått in eller ut från rummet.
Vi behövde bevis för att Nicholas var i rummet när Sylvie dog.
Vi fick tillgång till hotellets telefonlistor
och då rämnar Nicholas Brooks alibi.
När vi började titta på samtalen till receptionen insåg vi
att inte nog med att han gick 02.18,
innan dess fick receptionen ett mycket intressant samtal.
Vi såg att samtalet om läckan från hotellrummet under
hade kommit klockan 02.11.
Vi kollar när rummets nyckelkort har dragits
och upptäcker att Nicholas Brooks var på rummet
när läckan uppstod.
Vattnet svämmade redan över ner på golvet.
Vattnet läckte redan in i andra lägenheter.
Han var där när hon låg i badet.
Han hade ljugit för oss hela tiden.
Obduktionen i det här fallet
kommer att avslöja mycket mer om vad Sylvie varit med om.
Obduktionens viktigaste fynd var
märken efter fingrar på halsen, blåmärken.
Hon hade också blödningar under ögonlocken.
Det betyder att blodflödet måste ha hindrats
vid halsen på nåt sätt.
Lungorna var fulla av vatten, så hon levde när hon drunknade.
När den toxikologiska rapporten kom
visade den att läkemedlen i hennes system var på terapeutiska nivåer.
Det var förskrivna läkemedel.
Det var inget som kunde ha orsakat en dödlig överdos.
Det visar att det definitivt varken är självmord eller en olycka.
Dödsorsaken var mord.
Vi hade även fått dna-rapporten.
Man hade hittat dna på badkaret som tillhörde Nicholas Brooks.
Dna på ett badkar behöver inte betyda nåt.
Han var i rummet. Han kunde ha använt badkaret.
Men han förnekade specifikt att ha varit i närheten av badkaret.
Det vi tror hände är att när de kom fram till Soho House
så uppstod nåt bråk mellan dem.
Det ena ledde till det andra, och det brast för honom.
Brooks tog tag om hennes hals,
puttade ner henne i badkaret och höll henne under vattnet.
Hon andades in vatten. Hon drunknade.
Hon blev även strypt.
Ströp du din flickvän?
-Gjorde du det? -Dödade du Sylvie?
Vi grep Nicholas Brooks
och körde honom till vårt centrala häkte.
Han sa till mig: "Jag har pengar."
Jag tänkte: "Försöker han muta mig?"
Jag sa: "Vad menar du med det?"
Han säger: "Men jag kommer inte åt dem förrän imorgon bitti."
Jag sa: "Du behöver inga pengar nu."
Han svarar: "Jag måste betala för beskydd."
Jag frågar: "Vilket slags beskydd?"
Han sa: "Vit makt-gängen."
"Varför säger du så?" Han sa: "Jag älskar Oz."
Jag antar att han pratade om tv-serien Oz.
Jag sa: "Du ska inte till Oz."
Du ska till New York Citys centralhäkte.
Jag insåg att han inte visste nåt om livet eller hur det fungerar.
Det var märkligt.
Sen tog kriminalvården över. Det var sista gången jag pratade med honom.
Efter gripandet av Nicholas Brooks
upptäckte vi att hans pappa skulle upp i rätten.
Men han begick självmord.
SEXÅTALAD KOMPOSITÖR BEGÅR SJÄLVMORD
Joseph Brooks advokat tog sig an Nicholas Brooks fall.
BROTTMÅLSDOMSTOL
7 JUNI 2013 RÄTTEGÅNGEN INLEDS
Försvarets linje var att Sylvie led av depression.
Hon medicinerade.
Hon hade överdoserat sin medicin när hon låg i badet och drunknade.
Hennes föräldrar har flugit hit från Virginia
för att se Nicholas Brooks i ögonen.
Jag såg ingen ånger. Han tittade varken på mig eller min man.
Han mötte inte vår blick. Han brydde sig inte.
Min syster var en fantastisk person.
Hennes liv togs helt oförklarligt
av den här samhällsparasiten.
Han måste betala för min dotters liv, för hennes vackra liv.
Åklagaren ringde och meddelade att rättegången var över.
Nicholas Brooks befanns skyldig och dömdes till 25 år till livstid.
25 ÅR TILL LIVSTID FÖR "RÅTTAN" SOM DÖDADE SYLVIE
Jag tycker synd om familjen Cachay.
Hon borde inte ha dött.
Folk borde bära hennes badkläder.
Hon borde vara stor i modevärlden.
New York älskar henne, och hon är New York.
Min syster gjorde livet roligare.
Jag och andra runt henne hade det bättre
och åstadkom större saker för att vi hade henne.
Jag saknar glädjen och ljuset hon förde med sig.
Hon var så rar och vacker inifrån och ut.
Hon är min mentor för alltid.
Sylvies fall var mitt sista som kriminalutredare.
Jag gick i pension kort därefter.
Och jag har två flickor.
Det blir personligt.
Att beröva nån livet och vara så iskall efteråt…
Det kan ha berott på hans uppväxt, men det var ingen ursäkt att döda nån.
Särskilt inte nån man älskade.
I april 1989 hade vi det ökända fallet med Central Park-joggaren.
En joggare hade blivit våldtagen och grovt misshandlad.
Det blev stort för att det hände i Central Park
och på grund av hur fasansfullt det var.
Fem unga män dömdes.
De blev kända som Central Park Five.
Orättvisan som hade begåtts måste göras ogjord,
men det är inte allt.
Det finns fler offer som vi nu räknar in i fallet med joggaren i Central Park.
Han tvingade henne att välja: "Dina ögon eller dina barn?"
"Ögonen eller barnen?" Det hade jag aldrig hört nån annan förövare säga.
Han började skära mig under och ovanför ögonen.
Det handlade om våldet för honom.
Det var en vacker eftermiddag. Man tror inte att det ska hända då.
Alla pratar om fallet som förföljer dem. Det här var mitt. a då.