PÅ MANHATTAN FINDES TO DRABSAFDELINGER, DER ER VIET TIL MANDDRAB:
MANHATTAN NORD OG MANHATTAN SYD.
DE EFTERFORSKER DE MEST BRUTALE OG VANSKELIGE MORD.
DETTE ER DERES HISTORIER.
En Wall Street-bankkvinde, som jævnligt løb i Central Park,
er på hospitalet.
Hun blev efterladt til at dø.
I april 1989 havde vi den berygtede sag om Central Park-løberen.
Det var en stor sag, da det var Central Park,
og forbrydelsen var så bestialsk.
Ofret, Trisha Meili, blev voldtaget. Efterladt i den tro, at hun var død.
Hun blev tævet så voldsomt, at hun gik i koma.
Det skabte en følelse af rædsel.
Politiet tror, de konfronterede hende her og slæbte hende 200 meter ind i skoven.
Hvad fejler folk?
Jeg vil aldrig løbe her om natten.
NYPD lod til at have mistet kontrollen.
I 1989 var omfanget af stoffer og vold værre…
REKORDHØJ MORDRATE
…end jeg havde oplevet i min karriere.
Jeg sov i en lejlighed og var rædselsslagen.
Jeg var alene.
Jeg sov med en pistol under puden.
Jeg er blevet røvet otte gange og overfaldet tre.
Folk ville have en slags kur mod den uløselige kriminalitetskrise
og ville se blod.
RETFÆRDIGHED FOR CENTRAL PARK-OFFER!
Så det skulle opklares hurtigt.
Fem unge mænd blev bragt ind.
De blev anholdt og sigtet for voldtægt.
Disse var kendt som "Central Park-femkløveret".
Kontrasten mellem en velhavende, ung, blond hvid kvinde
og de farvede unge mænd, sorte og latinoer,
som var i parken og straks fik skylden for forbrydelsen,
ramte det meget ømme punkt, som var race og fordomme.
De fem mænd blev dømt for seksuelt overgreb på Trisha Meili.
Men nogle var i tvivl om, hvorvidt retfærdigheden var sket fyldest.
Der var ingen fysiske beviser mod nogen af drengene.
Der går måske en voldtægtsmand rundt, som måske vil slå til igen.
ATTER FRYGT FOR CENTRAL PARK
Men sagen om Central Park-løberen begyndte ikke med Trisha Meili.
Der er andre ofre, som aldrig blev kendt, hvis historier fortjener at blive fortalt.
Okay, vi går i gang.
Vores job er at sikre, du kan sove trygt om natten.
Familier vil vide, hvem der har dræbt deres slægtning.
Medfølelse for ofrene, det er det vigtigste.
Jeg elsker at få et kig bag kulisserne. Hvad skete der i virkeligheden?
Man vil finde frem til sandheden.
Det gør kriminalbetjente.
Ens instinkt er at hjælpe folk.
I New York City er NYPD…
Det er alt.
14. JUNI 1989 - TO MÅNEDER EFTER CENTRAL PARK-LØBEROVERFALDET
KL. 17.30
Jeg var syv år gammel.
Mor bestilte kinesisk mad til os.
Det banker på døren.
Jeg gik ud fra, at det var maden, der kom.
LOURDES' STEDSØN
Vi åbnede døren, og der stod en fyr.
Han spurgte efter viceværten, som ikke var der.
LOURDES' SØN
Så trængte han ind.
Skubbede mig. Lukkede døren bag sig.
Han begyndte at bede om penge.
Min mor tilbød ham smykker og penge, hun havde.
Hun holdt min lillesøster Amanda.
Han blev aggressiv, og jeg kunne se, at min mor var bange.
Så begyndte vi at græde.
Vi var forvirrede over, hvad der foregik.
Han greb hende
og spurgte:
"Dine øjne eller dine børn?"
Han fik hende til at vælge.
Hun traf et valg. Og det var sidste gang, jeg så hende.
Jeg er pensioneret politiinspektør. Har tjent i 31 år.
Jeg ville gå på West Point.
Men da jeg dumpede kemi i gymnasiet, endte jeg med at blive politimand.
Mit andet valg.
I sommeren 1989 var jeg befalingshavende i den 5. kriminalenhed, Manhattan Nord.
Jeg var på vej til middag, da jeg modtog opkaldet.
Centralen sagde: "Inspektør, vi har et mord på East 97th Street."
Der røg den middag.
Jeg rykkede ud til stedet.
Ofret var blevet voldtaget og stukket ned.
Hun blev kørt til St. Luke's Hospital.
Lægerne prøvede, men hun blev erklæret død ved ankomsten.
Vi fik identificeret hende som Lourdes Gonzalez,
24 år og mor til tre børn.
Der var blod på væggene, på gulvet
og på sengen i et af soveværelserne.
Vi ledte efter en kniv med blod på, men fandt ingenting.
Vi gennemsøgte lejligheden, soveværelset, gangen, gården,
men uden held.
Da Lourdes blev angrebet, var hun alene i lejligheden
med to drenge og en baby.
Hendes partner, som var bygningens vicevært,
var taget til Bronx.
Da han kom hjem, fortalte vi ham, hvad der var sket.
Han var chokeret.
Man kunne se, at han rystede.
Men når der er flere knivstik, er det et affektdrab.
Så tjekker man partneren.
Havde de skændtes? Diskuteret?
Detektiverne afhørte ham.
De vurderede, at han kunne redegøre for, hvor han var,
og redegøre for sin tid, så det udelukker ham.
Tony sagde, hun ikke kommer tilbage.
Jeg forstod det ikke.
"Hvad mener du med det?"
Jeg kan huske, at Carlos græd.
Han hyperventilerede og havde smerter.
Min mor var en kærlig kvinde.
Hun var meget ung, da hun fik mig.
Hun var omkring 18.
Jeg husker hendes smil.
Jeg husker hendes grin.
Jeg elskede hendes selskab.
Hun gjorde mig glad.
Jeg føler, hun var en engel, der dukkede op i min fars liv
for at sende os på rette vej.
Jeg begyndte at bo hos hende, da jeg var seks. Det var problemfrit.
Carlos var min bofælle. Han var min bror.
I den tid vi boede sammen, lavede vi alt sammen.
Hun behandlede Tony som sin søn.
Jeg husker, da hun blev gravid med Amanda.
Carlos og jeg var spændte.
Vi viste hende så meget ømhed.
Hun var altid hos en af os.
Sådan var vores familiedynamik bare.
Desværre blev det taget fra os kort efter.
LOURDES' DATTER
Irma Rivera var en af mine bedste efterforskere af udsatte ofre.
For børnene fremstår hun som en mor,
hvilket hjælper med at få information fra dem.
Jeg blev ringet op og kaldt hen til det 23. distrikt,
fordi de havde to børn, jeg skulle afhøre.
Jeg kommer ind,
ser de to søde drenge, mørkt hår, latinamerikanske.
De så lidt opskræmte ud.
Når man skal afhøre små børn, som har oplevet noget sådant,
skal jeg se, hvor meget information jeg kan få ud af dem,
men gøre det i et meget langsomt tempo, ikke noget hastværk.
Jeg tog dem med hen til købmanden ved hjørnet af 102nd Street og 3rd Avenue.
De fik lidt slik og sodavand og kom tilbage til stationen.
Jeg hang bare ud med dem. Jeg afhørte dem hver for sig.
På politistationen gentog jeg, hvad der var sket.
Han gav hende et ultimatum.
"Dine øjne eller dine børn?"
"Dine øjne eller dine børn," har jeg aldrig hørt en gerningsmand sige.
Så hun sagde til ham:
"Ikke mine børn."
Min mor bad mig og Carlos
om at tage Amanda og gå ind på værelset.
Amanda lå i skabet med en pude.
Jeg og Tony lå på gulvet og kiggede på døren.
De gik ind på hendes værelse, og vi hørte alt.
Vi holdt om hinanden.
Vi ventede enten på, at min mor kom og hentede os,
eller forventede, at han kom ind.
Jeg husker fodtrinnene
af ham, der bevægede sig
og derefter gik.
Da hun råbte vores navne, husker jeg, at jeg åbnede døren
og så hende ligge i den lange gang i vores lejlighed
i en blodpøl, mens hun bad os om at hente hjælp.
Når jeg ser tilbage på det nu,
meldte hun sig frivilligt
til at blive ofret.
Hun tøvede ikke.
De børn har lige set det værste, nogen kan se.
Det knuste deres uskyld på et øjeblik.
De små drenge gav også en beskrivelse til polititegneren.
Det giver betjentene en idé om, hvordan gerningsmanden så ud.
Jeg husker tydeligt hans hudfarve.
Han var en mørkere person.
Og hans hår var fladt.
De beskriver en mandlig latinamerikaner, omkring 178 cm, mørk i huden.
EFTERSØGT
Han har en blåstribet trøje på og er karseklippet.
Hvad han gjorde ved de børn…
De er børn, og det er deres mor. Frygteligt.
Han var en rigtig skiderik.
15. JUNI 1989 EN DAG EFTER GONZALEZ-MORDET
Der er harme over et mord og en jagt på en farlig morder.
Hun er en smuk person. Jeg fatter ikke, at hun er død.
I obduktionsrapporten stod,
at Lourdes Gonzalez blev stukket ni gange, voldtaget, og hun var gravid i sjette uge.
Det gør det endnu værre, at hun var gravid,
for så er endnu et barn involveret.
Borgmester Koch udlover en dusør på 10.000 $
for at fange en gravid kvindes morder.
Det er en patologisk morder.
Så vi får alle politibetjente til at lede efter ham og udlover denne dusør.
Under gårsdagens hændelse spørger han efter viceværten.
Han er klædt i en blå- og hvid-stribet trøje.
Vi holder pressekonferencerne
for at fortælle offentligheden, hvordan han ser ud, og vær på vagt.
Og for det andet for at få et vidne.
Barnet overhørte en udtalelse, som lød: "Dine øjne eller dine børn?"
Jeg så nyhedsindslaget om Lourdes,
og jeg hørte omstændighederne, og hvad han sagde til hende.
OVERLEVENDE
Da jeg hørte en version af "dine øjne eller dit liv",
gik det op for mig. "Det var satans! Det er den samme fyr."
I enheden for sexforbrydelser fandt vi en sag fra 11. juni,
hvor fremgangsmåden matchede den som med Lourdes Gonzalez.
Vi talte med ofret.
Pludselig kom nye betjente for at tale med mig.
De fik mig til genfortælle hele historien i smertefulde detaljer.
11. JUNI 1989 TRE DAGE FØR GONZALEZ-MORDET
Jeg var en pige fra Brooklyn,
jeg boede i byen og arbejde efter universitetet.
Det var en smuk junidag, og jeg var glad.
Jeg gik i Central Park.
Jeg havde hørt om angrebet på Central Park-løberen i nyhederne.
Jeg læste om det i avisen. Det var overalt.
Folk var rædselsslagne.
Den dag var jeg urolig og nervøs og prøvede bare at undgå fare.
Jeg vidste ikke, at nogen holdt øje med mig,
fulgte mig hjem,
ringede på,
sagde, han var viceværtens søn, som skulle fikse reparere noget.
Jeg var så naiv, og jeg åbnede bare døren.
Han kom ind.
Han låste døren bag sig, og jeg tænkte: "Åh-åh."
Jeg gjorde modstand.
Han slog mig og brækkede min næse, og jeg holdt helt op med at gøre modstand.
Jeg var meget forsigtig,
fordi jeg kunne se, at han var psykisk syg.
Jeg lavede en afkobling, hvor man hæver sig over sin krop
og kigger ned.
På et tidspunkt efter sexovergrebet
siger han: "Dine øjne eller dit liv?"
Jeg sagde: "Nej, jeg har brug for mine øjne."
Og han prøvede at stikke mig i ansigtet.
Heldigvis var kniven ikke stor,
så jeg fik nogle huller i ansigtet, som skulle sys.
Jeg tror, det hele handlede om vold for ham.
Det var sjovt for ham.
Jeg lå på badeværelsesgulvet, krøllet sammen i fosterstilling.
Så tog han alle mine penge, alle mine smykker og lukkede døren.
Jeg sagde til mig selv: "Lige nu føler du dig følelsesløs."
"Det her vil knuse dig i morgen."
"Det her vil ødelægge dig."
Og det skete.
Menneskejagten er i fuld gang.
Politiet har et godt signalement af Lourdes Gonzalez' formodede morder.
De siger, han kan være den samme,
som stak en kvinde ned i søndags i hendes hjem på East 116th Street.
Hun overlevede.
Blandt lighederne mellem de to sager
er den mistænktes fiksering på sine ofres øjne.
Jeg vidste, jeg havde en voldtægtsmand med samme fremgangsmåde.
Det samme våben. Han siger det samme, opdriver sit offer på samme måde.
De var unge kvinder i tyverne.
Men det andet offer blev voldtaget og dræbt.
14. JUNI LOURDES, 24 ÅR - MORD
Pårørende til 24-årige Lourdes Gonzalez sørger over hendes død i dag.
Jeg husker begravelsen.
Jeg husker tydeligst, at kirken var fuld af mennesker.
Jeg mindes ikke at tale meget med Carlos derefter.
Da var vi allerede adskilt.
Jeg tror, den nemme løsning var,
at Carlos flyttede ind hos mors side af familien,
og at jeg blev hos min far.
De vidste ikke, hvem der skulle tage sig af mig,
og der var nok ingen, der gad tage ansvar for mig.
Og det følte jeg.
Det var svært for mig at flytte fra hus til hus.
Jeg forstod ikke beslutningen om,
at min søster kom til Puerto Rico med min bedstemor.
Jeg tror ikke, min far var et sted, hvor han var i stand til
at tage sig af mig, et spædbarn.
Carlos var min bedsteven. Vi var altid sammen.
Havde vi kunnet kommunikere og tale om det, selvom vi var unge,
kunne vi have støttet hinanden.
Efter alt det, der skete,
føler jeg mig ikke beskyttet mere.
Den eneste, jeg følte mig beskyttet af, var min mor.
19. JULI, 1989 EN MÅNED EFTER DRABET
Den 19. juli om eftermiddagen i enheden for sexforbrydelser,
fik vi et opkald fra det 19. distrikt om endnu en voldtægt.
Denne voldtægt fandt sted ved 95th og Madison, tæt på Central Park.
OFRETS HJEM
Vi kørte hen til hospitalet og talte med ofret.
Hun var blevet voldsomt overfaldet.
Hun havde snitsår i ansigtet og på benene.
Så man presser ikke på.
Jeg valgte sexforbryderenheden, fordi det var et sted,
man kunne gøre en forskel i nogens liv.
Jeg ville være der og hjælpe ofrene.
Jeg er vokset op i New York City og har hørt meget om vold.
Det er ret normalt i New York…
OVERLEVENDE
…når det ikke er en selv.
Jeg var lige fyldt 20, fulgte et billedkunsthold,
og jeg nåede hjem.
Jeg tog elevatoren op.
Og…
Jeg står foran hoveddøren til lejligheden
med en nøgle i hånden.
Og jeg hører nogen komme…
…med en underlig vejrtrækning.
Den var højlydt og hurtig.
Personen går forbi mig,
går op ad trapperne og kommer så ned igen.
Jeg sagde: "Hvor skal du hen?"
Og så springer han på mig med en kniv
og siger: "Jeg vil bare tale med dig."
Han har en kniv i nakken på mig.
Så jeg lukkede ham ind.
Han siger: "Tag tøjet af."
Jeg følte en reaktion indeni.
Jeg vidste, at jeg måtte være rolig
med en mere medgørlig tilgang
for at overleve.
Da det var forbi,
flåede han telefonen ud af stikkontakten.
Han binder mig.
Da sagde han: "Dine øjne eller dit liv?"
Så hentede han en slags knivblad
og gik i gang med at skære under og over
mine øjne, og…
Jeg havde nået min grænse.
Heldigvis rejste han sig op
og gik ud af værelset.
Jeg vil gerne glemme, at jeg aldrig gjorde modstand.
Den naturlige reaktion,
at måtte undertrykke det var et offer, som…
Det kom jeg mig aldrig over.
Det har været en vedvarende ting.
DET 20. DISTRIKT NEW YORK POLITI
Man ved aldrig, at det er den samme,
men jo flere oplysninger jeg modtog fra sagsøgeren,
jo mere indså jeg, at vi nok havde mønsteret.
Man har fremgangsmåden, den samme om og om igen.
Gerningsmanden maste sig ind i lejligheden, voldtog, røvede.
Og sagde: "Dine øjne eller dit liv?"
Og han er blevet i samme område.
MELISSAS HJEM - LOURDES' HJEM
Kriminelle finder noget, der virker.
AMANDAS HJEM
Så virker det nok igen.
Det var en serievoldtægtsmand.
Jeg prøvede ikke at tage arbejdet med hjem,
men en serievoldtægtsmand er derude.
Man bekymrer sig om sin familie, sine børn.
Man beder dem konstant være forsigtige.
Man siger konstant til sin kone:
"Luk ikke op, før du ved, hvem det er."
Overdreven forsigtighed.
Vores største bekymring var,
at gerningsmanden ville slå til igen, og at vi fik et mord, en voldtægt til.
Det blev vist i nyhederne.
Der hang fantomtegninger overalt.
Vi bankede på folks døre
for at se, om nogen havde set noget eller genkendte en tegning.
Politiet har oprettet en hotline til oplysninger om disse sager.
Vi etablerede en hotline. Folk ringede.
"En af mine naboer passer på den beskrivelse."
"Jeg har aldrig stolet på ham. Han er underlig."
Eller: "Jeg så ham skære en appelsin med en lommekniv den anden dag."
Man må følge hvert af disse spor.
Desværre førte ingen af dem til noget.
Jeg vidste, kvinder blev voldtaget i New York og i hele landet.
TO MÅNEDER EFTER MORDET
Men det optog mig ikke. Man passer bare på.
Man tænker, det sker om natten
eller i et kvarter, der måske ikke er så trygt,
men det var bare en smuk eftermiddag.
Man tror ikke, det sker der.
Jeg tog til New York for at læse på en designskole.
Det var lørdag eftermiddag, og jeg hørte nogen banke på døren.
Jeg åbnede, og han lagde hånden på mit ansigt og skubbede mig tilbage.
Man kunne mærke vreden. Man vidste bare, han var rasende.
Han voldtog mig to gange, og jeg…
En del af min hukommelse er lidt uklar eller tabt eller spærret inde.
Han ville tage mit bankkort og hæve penge.
Så sagde han: "Jeg stoler ikke på dig. Jeg må binde dig eller dræbe dig."
Jeg sagde:"Jeg henter tørklæder." Jeg gik forbi døren for at hente dem.
Det var en lille etværelses, men han lod mig få plads,
hvilket var sjældent.
Noget sagde mig: "Kom ud."
"Du har kun én chance. Grib den."
Jeg løb skrigende ud. Han var få centimeter bag mig.
Jeg løb ind i viceværten:
"Jeg er blevet voldtaget. Han er lige bag mig."
Viceværten og en anden fangede ham
og holdt ham, til politiet kom.
Vi får et kald om, at en betjent har anholdt en gerningsmand.
Han giver sit navn, Matias Reyes.
Og uden at blive spurgt siger han: "Jeg gjorde det."
Han var 18 år, stilfærdig, 178 cm høj, mørk i huden.
Da kriminalbetjentene afhørte ham, indså de,
at det kunne være gerningsmanden fra de tidligere voldtægter og mordet.
Vi tilkaldte statsanklageren.
De begynder at indse, at mønsteret er det samme,
og at han kan være involveret i mordet.
Alle involverede unge kvinder.
Alle involverede en finte eller en masen sig ind.
Alle fandt sted inden for en radius af 20 gader.
Alle involverede brugen af en kniv, røveri og voldtægt.
De ville have mig ned på stationen for at identificere…
Bare for at udpege ham.
Jeg vidste, hvem det var med det samme.
Jeg skælvede af frygt.
Det var en instinktiv reaktion.
Der var ingen tvivl om, at det var ham.
Ingen tvivl.
Jeg kan huske, at jeg hørte, at han blev anholdt,
og jeg skulle møde kriminalbetjenten.
Det var chokerende at se ham.
Han bar den samme trøje, som han havde på sidst,
og det var meget konkret.
Jeg vidste, det var ham.
Han fortalte betjentene, at han elskede med pigerne.
Han er et sygt menneske.
Han siger, han har begået flere voldtægter,
men Reyes nægter at være involveret i mordet på Lourdes Gonzalez.
På det tidspunkt bliver Reyes vist en fantomtegning,
som var udarbejdet på baggrund af Lourdes Gonzalez' børn.
Matias ser på den, og kriminalbetjenten siger:
"Ser han bekendt ud?"
Matias siger: "Ja, det ligner mig."
Han så på betjentene og sagde: "Jeg er på skideren."
Matias Reyes begynder at tilstå mordet på Lourdes Gonzalez.
Vi filmer det.
Til tider talte han i vildelse, var meget vred.
Til andre tider angrede han.
Han sagde "mor" og skreg.
MATIAS REYES' TILSTÅELSE
Og hun røg skrigende op i luften.
Han fortæller, at Lourdes Gonzalez tog fat i kniven,
men hun rystede og var bange.
Han siger, at han tog kniven fra hende, og sådan dræbte han hende.
På det tidspunkt havde jeg en niårig og en etårig.
Så jeg kunne relatere til behovet for at beskytte sine børn.
Man kan ikke undgå at føle med hende.
Tanken om, at nogen kunne blive behandlet så brutalt,
blive stukket ni gange, det gav mig kvalme.
Matias Reyes har et impulsivt raseri. Han er en tikkende bombe.
Han blev sigtet for fire planlagte voldtægter,
anal voldtægt, indbrud og overfald med et dødbringende våben.
Samt en sigtelse for mord.
Den 18-årige Matias Reyes er sigtet for en række brutale voldtægter
på Manhattans East Side, hvoraf en endte i mord.
Da jeg så, han havde myrdet Lourdes, var det værste,
at jeg var i live, og hun ikke var.
MISTÆNKT FOR DRAB PÅ EAST SIDE-MOR
Da jeg hørte nyheden, kan jeg huske,
at jeg følte lettelse.
Jeg så det i aviserne, at han blev fanget.
Da jeg så billedet…
…huskede jeg ham.
Så jeg vidste allerede, at det var ham.
Min kommissær ringer. Hun siger:
"Irma, får navnet Matias Reyes en klokke til at ringe hos dig?"
Jeg siger: "Ja."
Den 17. april 1989 havde jeg ham som potentielt mistænkt
i en sag om en voldtægt i Central Park på 106th Street på East Side.
Min sag i Central Park var to dage før sagen om Central Park-løberen.
Vi afhørte ofret, som havde bemærket,
at han havde nye sting under hagen.
SKADESTUE
I 1989 havde mange hospitaler et register på skadestuen over,
hvem der kom ind og hvorfor.
Så vi tog rundt til alle hospitaler.
Vi tjekkede registret.
Der var en fyr, som netop var blevet syet på hagen,
og navnet på personen var "Matias Reyes".
Jeg undersøgte ham. Han havde en ren straffeattest.
Der var intet foto af ham i arkivet. Ingenting.
Så fjerner min chef mig fra sagen og sætter mig på børnemisbrugsenheden.
Jeg havde intet valg, så jeg blev lidt vred.
Det var, som om sagen bare døde.
Det er en skam, at ledelsen af Enhed for udsatte ofre
tog Irma af sagen og satte hende på en anden.
REKORDHØJ MORDRATE
Men I skal huske på, at det er 1989.
Vi oplever enorme bølger af kriminalitet,
som presser vores ressourcer til grænsen.
Navnet Matias sad fast.
Da McLaughlin ringede den dag og sagde, at det var ham, der myrdede…
Da hun sagde, at det var ham, der dræbte den mor foran hendes børn,
havde jeg det forfærdelig.
Og det havde jeg i årevis.
Jeg har altid tænkt på dem.
Havde jeg fanget ham i den sag, havde alting været helt anderledes.
Alle de andre ofre havde ikke været ofre.
De børn havde ikke mistet deres mor.
Det var den del, der gik mig mest på.
Du ved…
Sager, hvor børn er involveret,
er barske for efterforskerne.
Irma er en af de bedste efterforskere, jeg har arbejdet med.
Hun gik virkelig op i sit arbejde.
Her er en mand, som politiet mener, er voldtægtsmand og koldblodig morder,
18-årige Matias Reyes.
Jeg tog på arbejde den dag, og da jeg kom ind,
så jeg et billede af ham, og jeg siger: "Er det Matias Reyes? Ham kender jeg!"
Jeg har kendt ham, siden han var lille.
Han arbejdede rundt om hjørnet fra 23. distrikt.
I denne købmand serverede Reyes kaffe til politiet fra distriktet.
REYES' KOLLEGA
Han er en god fyr.
Jeg var i det 23. fra 1982 til 1987.
Så jeg så ham hele tiden.
Jeg kendte ikke hans navn, han var bare knægten, der arbejdede der.
Så tænkte jeg: "Vent lidt."
"Jeg tog Carlos og Tony med hen i den butik for at købe slik."
Jeg ved, han ikke var der da, men…
Det nager mig.
STATSADVOKAT NEW YORK
Irma Rivera fortalte os,
at de havde identificeret en person ved navn Matias Reyes
som potentiel gerningsmand i en anden sag.
Men ofret forlod staten New York…
11. JUNI MELISSA, 23
…og det lykkedes os ikke at finde ofret.
I 1989 var man lige begyndt at bruge dna.
DNA-TEST
Vi indleverede dna-prøver fra de tre voldtægter
og den fjerde voldtægt og mordet på Lourdes Gonzalez til FBI.
Alle sagerne matchede Matias Reyes' dna.
Så Matias Reyes valgte at tilstå.
RETSBYGNING
Domsafsigelsen forløber ikke uden problemer.
Reyes ender med at rette sin vrede mod sin forsvarsadvokat
og overfalder ham i retten.
Hvem gør sådan noget?
Hvordan kan man sabotere sig selv sådan?
Han kunne ikke styre sin vold.
Han fik 33 år og fire måneders fængsel.
Senere blev han berettiget til prøveløsladelse.
Han har chancen for at komme ud.
Hvordan skal jeg leve mit liv, når jeg ved, at han måske kommer ud?
Hvorfor?
På det tidspunkt tror vi, det er slut med Matias Reyes' forbrydelser.
Men vi fandt senere ud af,
at han havde begået andre forbrydelser,
som vi ikke vidste, at han havde begået.
I 2002 ringede Matias Reyes til anklagemyndigheden
og ville tale med nogen om nogle oplysninger, han ville give dem.
En mand ved navn Matias Reyes er trådt frem.
Han hævder, at han alene angreb og voldtog kvinden i Central Park i 1989.
Jeg sneg mig op bag hende og slog hende i hovedet med en kæp.
Jeg slæbte hende ind i buskene.
Så voldtog jeg hende der.
Matias Reyes hævder at være involveret i sagen om Central Park-løberen fra 1989.
Det er ikke usædvanligt, at nogen blander sig
i en mediesag, om de er indblandet eller ej.
Det usædvanlige var hans påstand om at have handlet på egen hånd.
Da Matias Reyes trådte frem
og sagde, at han alene stod bag voldtægten af Trisha Meili,
kendt som Central Park-løberen, var fem andre unge mænd blevet dømt
og afsonede lange fængselsdomme for forbrydelsen.
De havde hele tiden bedyret deres uskyld og gentaget det, hver gang de fik chancen.
Faktisk mødte en af dem, Korey Wise, Reyes i fængslet
og havde et skænderi af en art.
Det bidrog måske til, at Reyes trådte frem.
Til sidst beslutter NYPD at nedsætte en efterforskningsgruppe,
med mig i spidsen, for at undersøge Matias Reyes' rolle
i Central Park-løbersagen.
Vi ved, at der var ukendt dna i sagen, som aldrig blev identificeret.
De fik dna-prøver fra Matias Reyes og matchede dem.
Matias Reyes voldtog uden tvivl Central Park-løberen Patricia Meili,
fordi det var hans dna, der blev fundet den morgen, hun blev bragt på hospitalet.
Gid vi havde haft en dna-database tilbage i 89, 90 og 91.
Så kunne vi have forbundet alle de sager.
Det handler ikke kun om at dømme tiltalte.
Det handler også om at frikende de uskyldige.
Med de nye oplysninger om, at det ukendte dna tilhørte Matias Reyes,
og ham, der siger, han handlede alene,
blev de fem tiltaltes domme omstødt, og med rette.
VI FIK DE FORKERTE
Det er folkets sejr. Det bør vi tage med os.
DE FRIKENDTES PORT
Desværre bliver det en skamplet
på NYPD's forhold til det afroamerikanske samfund
i mange år efter.
Jeg var glad på vegne af de fem unge mænd, der blev falsk anklaget,
men det gjorde ikke andet for mig end at genopfriske nogle følelser og minder.
-Angreb du Central Park-løberen? -Ja.
Han var i 20/20, og jeg tænker: "Hvad?"
"Hvad fanden?"
Når fortiden dukker op igen, er det, som om livet fortæller en: "Ved du hvad?
Det her vil altid være der, og du kan aldrig starte på en frisk."
Jeg blev bare vred igen.
Den uret, der var overgået Central Park-femkløveret, skulle omgøres.
Men samtidig gjorde man alle Matias Reyes' andre ofre uret.
I 2019 skrev jeg en artikel for The Cut, som hed "Før og efter løberen".
Jeg talte ikke kun med Lourdes' børn,
men også med de tre kvinder,
hvis seksuelle overgreb Reyes blev dømt for.
Det var dem, som blev skrevet ud af den historie,
vi nu bare kalder "sagen om Central Park-løberen".
Hun fortjente at få sin historie fortalt.
Og hvem kan bedre fortælle den end hendes børn?
Jeg takker hende for alt, hun gjorde for mig.
Jeg er ked af, at hun aldrig nåede at se, hvor fantastisk en kvinde hendes mor var.
Bare de historier, jeg får fra mine brødre…
Hun var en fantastisk person.
Selvom hun ikke er her fysisk,
har hun vejledt mig.
Det her skete i 1989.
Så det var mit trøjenummer i al sport, jeg dyrkede.
Jeg hyldede min mor.
Jeg føler,
at hun blev placeret på min vej
for at føre mig til noget større.
Hun lærte mig at værdsætte uddannelse og være et godt forbillede.
Det gjorde jeg.
Jeg indpoder de ting i mine egne børn nu.
Jeg følte mig skyldig.
Jeg gik igennem stadierne af vrede
og bebrejdede mig selv og andre.
Det har gjort meget skade på mig, fordi det ødelagde mig mentalt.
Alle taler om den sag, der hjemsøger dig.
Sagen om Lourdes Gonzalez hjemsøgte mig i årevis.
Hej, Carlos.
Skønt at se dig.
Det gør mig ondt.
Det var vigtigt for mig at møde Carlos.
Sagen nagede mig så meget.
Jeg havde hans navn i en anden sag.
Jeg vil sige undskyld,
for hvis jeg havde fået ham, var det her ikke sket.
Jeg var aldrig vred på hende.
Jeg har aldrig ønsket, at hun skulle leve sådan.
Den eneste, jeg er vred på, er Reyes.
-Ja. -Reyes fortjener…
Han fortjener elendighed.
Giv ham ikke din styrke.
Mit liv har været et rod.
Jeg har været inde og ude af fængslet.
Hvor mange domme har du fået?
Jeg har fået tre for våbenbesiddelse.
En for mord. Jeg blev et produkt af gaden.
Der er altid en konflikt.
Og der er altid gengældelse.
Jeg voksede op med lysten til at ødelægge alt,
der ødelægger mig og min familie.
Det er en endeløs spiral.
Dit liv er ikke slut. Du kan stadig nå langt.
Din mor ville give dig en god barndom.
Nu skal du ære din mor og have en god manddom.
Ja.
Jeg stræber stadig efter at være bedre.
Jeg arbejder stadig på mig selv.
Jeg er på vej mod at blive bedre,
og det har min mor fortjent.
Jeg vidste, at der var to andre kvindelige ofre, overlevende.
Men vi mødtes ikke, fik ikke talt.
Så jeg skrev et brev og sagde:
"Vi har alle været ude for det samme, og det er forfærdeligt,
men det ville være rart at være der for hinanden,
fordi kun vi forstår, hvad vi alle har været igennem."
-Hej! -Hej!
Vi besluttede at mødes flere gange igennem årene.
Hvert år på den dato sagde jeg:
"Glem, hvad datoen er. Glem, hvad der skete."
Sidste år tænkte jeg: "Hvorfor?"
Så jeg holdt en "fuck dig, jeg er her stadig"-fest.
-Det gjorde jeg! -Sejt.
Melissa, Meg og jeg har et venskab.
Vi er forbundne af den grusomme historie,
men også forbundne gennem kærlighed.
Jeg tænkte: "De piger har været ude for det samme som mig."
-Ja. -"Vi skal være venner."
-Det var revolutionerende at møde dig. -Ja.
Jeg føler mig heldig at have dem.
Hvad skulle jeg have gjort uden?
Lourdes er en af os.
Hun er en fighter.
Jeg har tænkt meget på hende.
Jeg følte med hende og med hendes familie.
Lourdes kan ikke selv tale.
Derfor ville vi ære hende og familien og sige, at vi aldrig har glemt Lourdes.
Folk skal kende hende og tænke:
"Hun var mere end bare en lille fodnote."
Lourdes var vigtig.
MATIAS REYES' NÆSTE PRØVELØSLADELSESHØRING ER I AUGUST 2026,
HVOR HAN HAR MULIGHED FOR PRØVELØSLADELSE.
FÅ MÅNEDER EFTER OPTAGELSERNE BLEV CARLOS DØMT FOR VOLD OG TRUSLER
EFTER ET BARSLAGSMÅL I DENVER I 2021 OG BLEV IDØMT FEM ÅRS FÆNGSEL.
HVIS DU ELLER NOGEN, DU KENDER, HAR VÆRET UDSAT FOR SEKSUELT MISBRUG,
KAN DU FINDE INFORMATION PÅ WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
NÆSTE GANG
Hverken NYPD eller New York havde set det komme.
Løb!
Vi er på vej ned mod One World Trade Center.
Min tante Joanne arbejdede i nordtårnet.
"Hvordan fanden kan jeg få hende ud?"
Den anden bygning brænder!
78. etage brænder, og jeg ved ikke, hvordan jeg skal komme ud.
Hold da kæft!
Tårnet styrter sammen!
Min kommissær siger: "Løb, for fanden!"
Kom væk herfra!
Jeg ser en flok reddere. Han siger: "Vi går ind i bygningen igen."
"Folk derinde skal ud."
Jeg tænker: "Den brandmand skal ikke ydmyge mig. Jeg bliver."
En ting ved 11. september er, at jeg vænnede mig til lugten af død.
Man opdager, hvad man er gjort af.
Man opdager, hvad det vil sige at være en holdspiller.
Du er ikke død. Kom i sving.
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil e en holdspiller.