AZ ELŐZŐ RÉSZEK TARTALMÁBÓL
Saul házára! Izrael királyára!
Az oroszlán visszatért.
És te hol voltál? Elkóboroltál. Az anyádról énekeltél?
És a határ menti falu?
Láttam egy kéznyomot, nagyobb volt, mint egy szövőkosár.
Sámuel, ma este ünnepelünk.
Saját dicsőségedre használtad Izrael trónját,
Isten választott ki királlyá.
Most pedig mást választ.
Megölöm az oroszlánt.
Nem állhatsz ki vele egyedül.
De igen, és meg is teszem.
Túl korán van még.
Nem, épp időben jöttünk.
Legközelebb 28 év múlva fog ugyanígy
együtt állni a Nap, a Hold és a csillagok.
Pont olyan lesz, mint a teremtés hajnalán volt.
Nézd, Dávid!
Felkel a nap. Emlékszel rá?
A birkat ha'chamára?
Énekeld velem!
Áldott vagy te
Uram, Istenünk
A világegyetem királya
Ki a teremtés munkáját végzi
Nem kéne itt lenned.
Egyikőtöknek sem.
A gyermekeddel bemocskoljátok Isai nevét,
és egész Betlehemet.
Maradj itt, jó?
Talán hallottad már.
Látok dolgokat.
Látomásaim vannak.
Szeretnéd tudni, mit láttam?
Az én fiam neve még azután is fennmarad, miután a tiédet elfelejtették.
Hogy merészeled?
Gyere, Dávid!
Én egy átok vagyok?
Nem, Dávid.
Te félelmes és csodálatos vagy.
Fiam!
Csendesedj el, és figyelj jól!
Mit hallasz?
Semmit.
Hunyd be a szemed…
és figyelj jobban!
Ne csak a füleddel, a lelkeddel is!
Örvény örvényt hív elő.
És a csöndben meghallod Istent.
Rá hallgass! Ő megmondja, ki vagy.
Nem ők mondják meg.
Nem hallok semmit.
Majd fogsz.
Játszhatok veletek?
Éliáb! Várj meg!
Ne menj a falon túlra, Dávid!
Tudom.
-Dávid! -Tudom.
„Örvény örvényt hív elő.”
Mutasd meg, ki vagyok!
Ne mozdulj, Dávid!
Érezni fogja, hogy félsz.
Érted?
Nyugodj meg!
És, Dávid…
kisfiam…
teljes szívemből szeretlek.
Anyám! Ne!
-Fuss, Dávid! -Ne!
Nitzevet!
Dávid!
Nitzevet!
Dávid, mit tettél?
Semmi baj, drágám!
Dávid, édesanyád hívat.
Dávid, gyere!
Gyere!
Attól tartok, nehéz lesz az életed.
Nem leszek itt, hogy megvédjelek.
Nem. Jobban leszel. Meggyógyulsz.
Szólít engem.
Tudom.
Tudom, hogy így van.
Megmutatta… mi lesz belőled.
Mi leszek?
Ne feledd!
Dávid!
Anyám!
Gyere, Dávid!
-Mit ne feledjek? Ne! -Dávid, gyere!
-Anyám! Ne! -Dávid, gyere!
Kérlek!
Fiam, maradj! Maradj itt!
Maradj itt!
Az édesanyád…
nincs többé.
Menj a keleti mezőre!
-A birkákat őrzi. -Miért?
Gyászolni akarok, és nem bírok rád nézni.
-Menj! -Látni akarom anyámat!
Hagyd el ezt a házat!
-Nem, látni akarom anyámat. -Menj el innen!
Menj! Vigyázz a birkákra!
Menj!
Kérlek! A segítségedet kérem. Mindenkit ismerek itt.
-Kérlek! Könyörgök! -Nem akarok.
Saba, nézd!
A fiú!
Igaz.
Fiam!
Jól vagy?
Mikor tanulod meg?
Ne ellenkezz velem újra!
Nem kell többé félned tőle.
DÁVID HÁZA
GIBEAI ERŐD IZRAEL ÚJ FŐVÁROSA
Atyám!
Gyermekem…
Mennyit aludtam?
Szólok a többieknek, rendben?
Sietek!
Atyánk újból felébredt.
Olyan, mintha most magánál lenne.
Szólok a királynőnek.
Mikál!
Beszélj!
A sikolyai.
Mintha elevenen égették volna el.
Beleégett a tudatomba.
Kérlek!
Majd máskor.
Mit tett vele Sámuel?
Nem tudom.
Azt, amit most elmondok…
senki sem tudhatja meg.
Sámuel fel akar kenni valakit, ahogy engem is felkent.
Édesem, lázas voltál, sokfélét álmodtál.
Olyan világosan mondta, ahogy én neked.
Csak akkor eshetnek el.
De ez árulás.
Miért engedted el Sámuelt?
Sámuel hatalma nem e világból való.
A pengém nem fogna rajta.
Háromszor is felkentek.
A nép tisztel téged.
Az emberek Sámuelt is tisztelik.
Ábner!
Találd meg!
Kövessétek!
Hozzátok ide azt, akit felken!
Úgy lesz.
Sok mindent kértem már tőled.
Azt, akit Sámuel felken…
meg kellene ölnünk, ahogy mindenki mást is a házából.
Ha a gyengeség legkisebb jelét mutatja a házunk, az feltüzeli a filiszteusokat.
Megértetted?
Te kit szolgálsz?
Hogy kérdezhetsz ilyet?
Mondd ki!
Saul házát szolgálom.
GÁT VÁROSA A FILISZTEUSOK FÖLDJE
Árassz el az istenek bölcsességével és őseim erejével!
Királyom! Megérkeztek.
Üdvözlet a filiszteusok királyainak!
Régóta álmodtam erről a napról,
amikor mi, öten leülünk egymással a harc helyett.
Elég ebből! Miért hívattál ide?
A zsidók elpusztították az amalekitákat.
-Az lehetetlen! -Pedig igaz.
A szerencse Saulnak kedvezett.
Saul a szamarak királya.
A zsidó törzsek jelentéktelenek.
Agágot mégis elnyelte ez a semmibe vett törzs
a szekerekkel, fegyverekkel és az emberivel együtt.
Ez csak pletyka.
Megerősítjük a városainkat.
Nem.
Az egyesített hadseregeinkkel fogunk Saul ellen harcolni.
És ha így teszünk, az isteneink és a rémálmaink fognak vezetni minket.
És honnan tudjuk, hogy nem csak a bosszú vezérel?
Saul, miután megölted apádat a csatatéren…
Nincs köztünk olyan vezető, aki az öt sereg élére állhatna.
Főleg nem te,
Ákis, Gát királya.
Hiányzik az apád.
Jobban értett a borokhoz.
Készítsd a lovakat!
Igen, uram.
Hová megyünk?
Új isteneket idézni.
BETLEHEM JÚDA TÖRZSE
Egyetek! Igyatok! Jó étvágyat!
Emberek! Júda büszkesége visszatért.
-Köszönöm. -Szívesen.
Isai fiai, és a királyi testőrség parancsnoka, Jóáb.
Férfiak, akik a zászlóm alatt harcoltak.
A zászlóm alatt.
Most visszaadom nektek őket épen és egészségesen.
Testvérek!
Saul házából hoztam üdvözletet,
a 12 törzs királyától és a háború urától.
Gratulálok
a menyasszonynak, Ráhelnek…
és zavarba ejtő választottjának, Jákobnak.
Az összes hős közül pont őt választotta.
A király minden emberét nagyra tartja,
és nem utolsó sorban Júda törzsét is.
A saját rokonát küldte, hogy minden jót kívánjon nektek.
Üdvözöljük Mirábot és Mikált!
Saul király lányait.
Üdvözletünk, Júda népe!
A király és a családunk üdvözletét hoztuk el nektek.
Csak akkor boldogulunk, ha ti boldogok vagytok.
És úgy tűnik, ma azok vagytok.
Gratulálok az ifjú párnak, Jákobnak és Ráhelnek!
A neveitek őseinktől származnak,
mint a régi történetek.
A király háza eltörli az új család minden adósságát,
földet és birkákat ajándékoz nektek a saját csordáinkból,
hogy a szerelmetekhez méltó
gazdagsággal és szabadsággal indulhassatok útnak.
Gratulálok!
Igyatok bort!
Isten hozott!
Micsoda érzelmek! Tényleg.
-Meghatódtam. -Ne légy ilyen!
Talán a találkozásuk során első látásra egymásba szerettek.
Vagy egy hete találkoztak,
amikor az apja elcserélte a lányát egy tucat birkára.
Megható szavak.
Anyánk büszke lenne.
Kérlek!
Ez a királyi látogatás csak figyelemelterelés.
Ha a hercegnőket ideküldik,
talán nem veszik észre, hogy a királyuk megőrült.
Miért mondasz ilyeneket?
Atyánkat kell szolgálnunk.
Teljesítettük a kötelességünket.
-Táncolni akarok. -Hogyan?
Táncolni fogok.
Miért?
Nem.
Hercegnő, kérlek, ne!
Jóáb!
Ne légy féltékeny!
Jó?
Dávid, játssz nekünk egy dalt!
Kelj fel, te gyönyörű leány
És jöjj velem
Mert íme, az ősz elmúlt
Az eső is elállt
A bimbók megjelennek a földön
Eljött az éneklés ideje
És a turbékoló galamb hangját
Hallani a földünkön
Kelj fel, te gyönyörű leány
És jöjj velem
Te írtad ezt a dalt?
Ezt?
Ezt nem.
Édesanyámtól tanultam.
Az édesanyádtól?
Gyönyörű.
Édesanyád jó tanár.
Igen, az volt.
Talán egy nap írhatok neked is egy dalt.
Ki vagy te?
Szórakoztasd a vendégeket, pásztor!
Ez a dolgod.
Jóáb!
A fáradozásaidért.
Szép.
Egyenesen a csatatérről.
Egy amalekita penge?
Vigyázz a fejedre, kuzin!
Jóáb, hagyd békén!
Igenis, hercegnő.
Ideje indulni.
Szereztem szállást neked és Mirábnak apám szőlősében.
Reggel visszatérünk az erődbe.
Meg akarod öletni magad?
-Az a kés el van átkozva. -Fémből van.
Vérivók használják pogány rituálékhoz.
-A látnok megtiltotta. -Kell.
Nem érdekel, honnan jött.
Engem igen.
Ne haragítsd magadra Jóábot!
-A rokonunk. -Igen.
És gyorsan elvágja a torkodat.
Játssz nekem egy andalító dalt!
De ne szomorút! Hanem olyat, ami felkavarja a lelkeket.
A dalaim nem szomorúak, nem komorak.
Játssz! Felkavarja a szenvedélyt!
Az én becsületemet miért nem véded ennyire?
Egyformán bánok veletek.
Hát persze!
Hitegesd csak magad ezzel!
Rendben?
Jól van, menjünk!
Nem kell úgy felgyorsulnom,
mint egy sasnak?
Ez nem így működik.
Mennyi az idő?
Reggel van.
Add ide!
-Hogy megy neked ilyen jól? -Könnyű.
-Könnyű? -Adj egyet!
-Tessék! Megint. -Igen.
Túl sok időt töltesz vele.
Nincs más dolgom.
Mit adsz, ha egyszerre két edényt találok el?
Nem fog menni.
Mit adsz?
Egy öszvért.
Nem kell öszvér.
Nem az enyémet. Abinadabét.
Micsoda?
Kinek adod a kicsikémet?
Az öszvérét és egy hektár földet.
Nincs is akkora földed.
Találok egyet.
És ha elvéted, te mit adsz cserébe?
Értelmetlen kérdés.
-Nincs semmije. -Ha elvéti,
eltűnik innen, nem fog szégyent hozni ránk.
-Nátánaél! -Testvérem!
-Rémes vagy! -Egyetértesz.
-Csak nem mondod ki hangosan. -Elég!
Jó. Nem kell sem az ő öszvére, sem a földed.
A király katonája akarok lenni.
Harcolni akarok veletek.
Nem érdemli meg, hogy harcoljunk érte.
-Atyánknak igaza van. -Téved.
Tiszteletreméltó király.
Dávid, pár lépést teszel, és az ellenség azonnal megöl.
Nem mehetnénk haza?
Tudok harcolni. Képes vagyok rá.
Ez nem harc. Ezzel elkergeted a madarakat.
Éppen ittam.
Jól van, ezt nézd!
Kettőt egyszerre.
Rajta!
Harcolni akarok.
Dávid!
Nem tudlak felvenni a király harcosai közé. Te is tudod.
Dávid, ezt megtarthattad.
Hasznos lehet neked.
Birkákat nyírhatsz vele.
Az én késem is jó.
Megöltem vele a királyt.
Éliáb! Mikor utoljára hallottam ezt a történetet, medvét ölt.
Egy medve volt.
Mi a következő?
Egy sárkány?
Nem hiszel nekem?
Nem.
Ő sebzett meg.
Hűha!
Nem tudom, és nem is érdekel, hogy igaz-e.
De azt tudom,
hogy ezt egy amoritától kaptam.
Ezt egy filiszteustól.
Egy amalekitától kaptam ezt is.
Mert zsidó vagyok.
Ezt meg Slomótól kaptam.
Mert harcos vagyok. Erre születtem.
Te, Dávid, költő és pásztor vagy.
-Te nem ontasz vért. -Én harcos vagyok.
-Nem vagy az. -Ezt egy nőtől kaptam.
-Hegyes volt a foga. -Mutasd!
Eliáb, kérlek! Beszélnél Jóábbal?
Jóábbal? Akit tegnap este provokáltál?
-Hallgat a parancsnokára. -Ábner a parancsnoka.
-Kérdezd meg! -Nem.
-Kérlek! -Nem fogok szembeszállni atyánkkal.
Ő küldött a hegyekbe,
és sosem jöhetsz le onnan.
Rendben.
Akkor a magam módján teszem.
-A csatatérre készülsz? -Igen.
Rendben.
-Gyere! -Hová?
Ha tényleg látni akarod, milyen a halál, megmutatom.
Rendben.
A dühödnek a csatatéren hasznát veszed, de itt nem.
Te akartál vívni. De mást is akarsz tőlem.
Jól ismersz.
Régen csak fakardokkal kellett harcolnunk.
Vasvillákkal harcoltunk…
és pásztorbotokkal.
Foggal-körömmel.
Mégis győztünk, most ezt kell tennünk.
Atyám legyőzte azokat, akiknek vas- és bronzfegyverei voltak.
De saját magát nem tudja.
Messzire jutottunk, Ábner.
Az Úr miért tenne ilyet?
Csak egy katona vagyok.
-Isten nem szól hozzám. -Apám viszont igen.
Mit mondott neki Sámuel?
Ezt tőle kell megkérdezned.
De egyvalami világos.
Az uralkodásod közeleg.
Apám Izrael királya.
Atyádnak már az ágyból is nehéz felkelnie.
Engem nem hívott senki vívni.
Bocsáss meg, királyom!
Gondoltam, szükséged lehet még 11 nap pihenésre.
Sosem voltam jobban.
Hadd beszéljek a fiammal!
Mi bánt, fiam?
Beszélj!
Mit mondott Sámuel?
Nem számít.
Sámuel volt már dühös.
Bármi is történt, mutass be vele áldozatot,
és mindent elfelejt.
Nem felejt el semmit.
Sámuel öregember. Fél, hogy az elvesztette az erejét.
Szerinted erről van szó?
Attól tartok, ilyen emberré vált.
Nem ilyennek ismerem.
Ő az Úr hangja.
Mindig szerettem.
Ezt te tanítottad.
Minden ember változik.
Készen állsz, ha eljön az ideje.
Ígérem.
De még én vagyok a király.
Ezt ne feledd!
Hol van a húgod?
Bárcsak lenne egy ilyen szorgalmas tanítványom!
Akhimélek! Remélem, nem bánod. Tudom, hogy nem kéne itt lennem.
Megőrzöm a titkodat.
Biti, drágaságom!
Atyám!
Ez nálad lehet?
Akhimélek különleges kiváltságokat ad nekem.
Végül is a király lánya vagyok.
Benjamin szegény falujában nem volt meg Mózes törvényének másolata.
Egy nagy kiváltság őrzői vagyunk.
Örülök, hogy hasznát veszed.
Mit olvasol?
Nos… Az embereket mérges kígyók kínozták.
Isten azt mondta Mózesnek, hogy fogjon egy rézkígyót,
tegye egy rúdra, és emelje fel, hogy mindenki lássa.
És azok, akik ránéztek, életben maradtak…
és azonnal meggyógyultak.
Szerinted ez így történt?
Hitem szerint, igen.
Isten miért nem gyógyít meg téged?
Ki mondta, hogy nem gyógyít meg?
Mutatok valamit.
Amikor fiatal voltam,
alig hallottunk az aranyról vagy a bronzról, nemhogy láttuk volna.
Mégis, a Negevtől keletre eső patakokban,
ha a jó helyen néztünk,
ott voltak ezek a különleges kövek.
Volt, hogy egy hónapig kerestünk, mégsem találtunk ilyen követ.
Anyád odavolt értük.
Órákat töltöttünk együtt a keresésükkel.
De az igazság…
hogy csak meg akartam győzni, hogy jöjjön hozzám.
Ezért ezt csináltattam neki.
Szerinted tetszeni fog neki?
Nagy becsben fogja tartani.
Az örökkévalóságig.
A jobb időkre emlékezteti majd.
Ne félj, gyermekem!
Minden jóra fordul majd.
A szavamat adom.
Na!
Kérdezhetek valamit?
Miért ne? Nincs más dolgunk.
Milyen emlékeid vannak róla?
Az anyánkról.
Úgy érzem, az emléke egyre halványul.
Nem akarok emlékezni arra az időre.
Anyád halála, a bűntudat, amit cipelsz,
néha úgy érzem…
hogy az élet kegyetlen és igazságtalan,
főleg, ha nem változtathatunk rajta.
Erősen hitt a meggyőződésében, és meleg szívű asszony volt.
A dalai betöltötték a házat.
És bánom, hogy goromba voltam vele.
Nézd!
Háborúra és barbárságra vágysz?
Ott van.
Ki tette ezt?
Ez továbbra is rejtély.
Akkor derítsük ki az igazat!
Szerinted neked sikerül, ami Jónátán hercegnek nem?
Szerinte ezt…
Mi az?
Ne!
Figyelnek minket.
Dávid!
Te zsidó vagy?
Ez az otthonod?
Nem.
Nem vagyok idevalósi.
Egyedül jöttél?
Egyedül.
Nem tudok semmit.
Júda törzséből jöttél?
Az oroszlán törzséből?
Megöltem egyet.
Lenyűgöző.
A fivéreim nem hisznek nekem.
Sok mindent tettem, amit a testvéreim nem hisznek el.
A nagyságot gyakran elutasítják a szeretteink.
Bronz. Filiszteus vagy?
Filiszteus vagy?
A népednek van egy legendája, nem?
Az anákok?
-Anakim? -Anák fiai?
-Igen. -Óriások.
Isten fiai alászálltak, és gyermekeik születtek.
Te hiszel bennük?
Hiszek Mózes minden szavában.
Mózes!
Aki az egyiptomi sereget vízbe fojtotta.
Hásem miatt fulladtak meg. Mózes a szolgálója volt.
Hásem?
-A „Név”? -Az istenek Istene.
Valóban?
-És nem lehet más… -Nem kell más.
Akkor megkérdem.
Az istened megment téged?
Dávid! Menekülj!
Fuss! Menj!
Dávid!
Dávid, gyerünk!
Menj!
Gyerünk, Dávid! Menjünk! Menj!
Éliáb!
Menj!
-Eliáb! Ide! -Ne! Dávid!
Ne!
Eliáb, ne!
Eliáb!
Hívjam a többieket, hogy végezzenek velük?
Ne.
Vége van.
Nagyobb zsákmányra vadászunk.
Hagyd csak!
Majd én!
Majd én! Hagyd!
Sajnálom, Jósiás!
Ezt senkinek sem kéne látnia.
Az Úr megáld és megóv téged, királyom.
Álmot hoz neked.
Félsz elaludni.
Ez zakatol az elmémben. Mi van, ha ezt a csatát nem nyerhetem meg?
Minden csatát megnyersz.
Minden ellenséget legyőzöl.
És az elesett erődjüket az otthonunkká tetted.
Boldog vagy itt?
Kicsit huzatos itt.
Feküdj mellém!
Gyere!
Emlékszel az első otthonunkra?
Együtt voltunk.
Az élet egyszerű volt.
Egy biztonságos menedék.
Mert ott voltál.
Arra volt szükségem.
Aludj, édesem!
Aludj, és gyere vissza hozzám!
Kérlek, gyere vissza!
Ezt te csináltad?
Tetszik?
Csodás!
Ez megvéd téged. Ez lesz a fegyvered.
Adonáj, kivezettél minket Egyiptomból,
ne fordíts most hátat nekünk!
A holtak áldozatai legyenek méltók a célodhoz!
Kérlek!
Mutasd meg, mi a célod!
Sámuel!
Megöllek!
A király megöli Izrael bíráját.
Anyám!
Jónátán!
Megöllek!
Leváglak, mint egy…
Leváglak, mint a magas füvet.
A füvet, amely elszárad és elsárgul…
-Atyám! -…és elfelejtik.
-Mindent elfelejtenek! -Atyám!
Mindent elfelejtenek!
Atyám!
Ne, Saul! Ne!
Atyám!
-Atyám! -Jónátán!
-Segíts! -Segítek.
Hogy jutottam el idáig?
Pihenned kell.
Gyere! Visszaviszünk az ágyadba. Gyere!
Eliáb!
Éliáb! Kelj fel!
-Kelj fel! -Hagyj itt!
Nem fogom túlélni.
Ébredj fel!
Túlélted a háborút.
-Túl messze vagyunk. -Nem!
Figyelj! Erősebb vagyok, mint gondolnád.
Nézz rám!
Erősebb vagyok, mint hinnéd.
Gyere!
A feliratot fordította: Usztics Anna
Kreatív supervisor Hegyi Júlia nna