V MINULÝCH DÍLECH
Král ztrácí sám sebe. Každým dnem ho poznávám méně a méně.
Samueli!
Jsou tací, kteří uctívají jiné bohy.
Potřebuji tvou pomoc.
Ta píseň je nádherná.
Možná pro vás někdy napíšu písničku.
-Potřebuji sledování. -Po čích stopách se mám vydat?
Samuela.
-Davide, Hospodinův pomazaný. -Pomazaný? Jako co?
Král Izraele.
Haló!
Co je to za místo?
Haló!
Co jsem viděl?
Něco se mi stalo…
když jste nalil olej.
Něco jsem viděl.
Někam jsem šel.
Duch.
Zbytek je na tobě.
Stejně jako Abraham, Izák, Jákob a Mojžíš před tebou.
Ne, nerozumím.
Nemusíš mu rozumět, abys cítil jeho sílu.
Promiňte, ale Izrael už krále má.
Dobrého.
-Možná jste chtěl vybrat… -Já jsem tě nevybral.
Snažil jsem se přesvědčit Hašema, že se mýlí.
Bůh nevidí jen to, co jsi.
Vidí, čím se staneš.
Vidí…
Co se děje?
Davide…
máš v sobě velkou moc, cítím to.
Velký potenciál.
Vášně, které se rozlévají mnoha směry.
A to bude tvoje požehnání a prokletí.
Tohle vidím já.
Počkejte, zůstaňte s námi.
Nesmí mě tu nikdo vidět.
Není to bezpečné.
Nechte mě jít s vámi.
To by nebylo bezpečné pro mě.
Proč?
Jestli se o tom Saul dozví, pokusí se nás oba zabít.
Davide,
brzy se vrátím.
Doufám, že s odpověďmi.
Dobře.
-Samuel zešílel. -Co když ne?
-Zešílel. -Co když ne?
-Hoši. -Mluví slovo Hašemovo.
Přestaňte!
Všechno, co řekne, se splní.
Slova, která jsem o tomto muži slýchával odmalička.
Takže Bůh chce, abychom zemřeli?
-Nevím, co Bůh zamýšlí. -Otče, vím, že si ho vážíš.
Že vedl Izrael před časem králů, ale všichni lidé stárnou.
Muži selžou.
Není obyčejný muž.
Je to prorok Nejvyššího.
Je nebezpečný.
-A nikdo se nesmí dozvědět, že tu byl. -Viděli ho ve vesnici.
Musím jít za staršími.
-Musím… -Ne.
Tohle nesmí vědět.
Eliabe, tohle je můj domov.
Vyberu si, jak ho ochránit.
Poslouchej mě, otče! Všichni.
Zabil jsem muže i za méně.
Jako ty, Abinadabe.
Tak si přejeme zemřít?
Jako zrádci?
Takže tvoje loajalita k tomuhle králi
je větší než tvoje loajalita k jedinému pravému Bohu?
Nebo k domu tvého otce?
Ne.
Není.
A o to právě jde.
Otče,
bratři,
nikdo se o tom nesmí dozvědět.
Co uděláme s Davidem?
Kdo jsi?
Kdo…
Co je to za mí…
-Probuď se! -Co?
Co chceš?
Rodina se rozhodla a…
Mám ti ho doručit.
Vyženete mě do Země Pelištejců?
Ne, prodáme tě do Egypta.
Můžeš tam hrát pro starý ženy.
Myslím, že za tebe dostaneme dobrou cenu.
Bohužel si dovedu představit, že se o tom uvažovalo.
Víš, že mým úkolem je chránit tuto rodinu a vykoupit ji.
Vím.
Musíš zůstal v těchto kopcích.
I kdyby jen na čas.
Udělej to pro mě.
Bratře, prosím.
Díky.
Za co?
Že mi říkáš „bratře“.
Ale jestli nějak…
Eliabe, kdyby Bůh chtěl, aby to…
Ne.
Nechtěl.
Ale co Samuel?
Přesáhl svůj čas.
-To nevíš. -Nikdy o tom neřekneš ani slovo.
Samuelova návštěva se nestala.
Ale stala se.
Kdyby se to zjistilo, král by tě nechal zabít.
Spolu s námi všemi. To chceš?
Vojáci.
A Joáb.
Zůstaň tady.
Rozkazy od domu Saulova.
Bratranče.
Co se děje?
Je to předvolání.
Podepsané královým prstenem.
Pojďme se připravit.
Ne.
To není pro vás.
Co prosím?
Je pro Davida.
DŮM DAVIDŮV
Požádal jsem, abych zůstal sám.
Před hodinami.
To jsem já, otče.
Dovol mi zůstat.
Král by neměl být sám.
Být králem znamená být sám.
Dobře,
jak ti mohu ulehčit tvá břemena?
Přestaň zlobit svou matku.
Teď žádáš moc.
Co si vzít den volna?
Se mnou?
Znám hospodu nedaleko odtud.
Víno a ženy a…
Myslíš, že znevážím tvou matku?
Ne.
Ale můžeš se podívat.
Ešbaale.
Otče.
Přemýšlel jsem o Gibeji.
Co by z města udělalo velkolepé hlavní město?
Hodně jsem o tom přemýšlel.
Mluv.
Věřím, že by mělo být víc než pevnost.
Mělo by být cílem návštěv našich lidí.
Postavíme tedy velká divadla pro umění.
Přivedeme ty nejlepší umělce a představení z Egypta,
i z jiných zemí.
Budeme je bavit
a oni tě za to budou milovat.
A otče,
bude to dokonalé rozptýlení.
To je moudrý nápad.
A napadlo mě, že…
bych to mohl vést.
Mít svůj smysl.
Ešbaale, vůdcovství není tvou silou.
A…
kdybych se narodil o deset měsíců dříve, měl bych…
tuhle sílu?
Synu, nejde o to, kdy ses narodil.
Jde o to, kým jsi.
A kdo pro tebe jsem?
Časem najdeš svůj smysl.
Ale prozatím, prosím, nech můj mně.
Otče, tohle je moje šance, jak ten smysl najít.
Pro jednou…
Ať král žije navěky.
-Zpomal! -Čekal jsem dost dlouho.
Jachíre, zpomal.
Zpomal.
Co je tak naléhavého?
Jachír,
starší kmene Dan.
Musím s tebou mluvit.
Soukromě.
Saule, proč mě odmítáš?
Přestaň a mluv s ním jako se svým králem.
Já nepřestanu.
Hleď si svého, Abnere.
Dům Saulův mě zradil!
Abnere,
to je v pořádku.
Mluv.
Jak jsme tě zradili?
Vaše Výsosti, Bůh obdařil mou rodinu jen jedinou krásnou dcerou,
Dinou.
Byla to nevěsta hodná šlechtice.
Ale to teď nepřipadá v úvahu.
-Co to má společného s námi? -Tvůj bratr ji poskvrnil!
Jak víš, že to byl on?
Nejsem lhář.
Má dcera přísahá!
Saule?
Co se děje?
Kam jdeš?
Co se děje?
Není konec! Požaduji, ať zůstaneš!
Požaduješ?
-Kdo si myslíš, že jsi? -Bratře, nejsi potřeba.
-Zdá se, že ano. -Zostudil jsi mou dceru a můj dům.
Která je tvá dcera?
Je to ta s hrbatými zády? Nebo ta s různýma očima?
Ešbaale.
Teď se omluv.
Omlouvám se.
Že oči tvojí dcery nesedí. Já…
Jenom…
Poskvrnil jsi jeho dceru?
Nejspíš…
Je povinností tvého bratra oženit se s mou dcerou a spojit naše domy.
Rozhodně si nehodlám vzít znesvěcenou ženu.
Jak se opovažuješ?
Je třeba provést nápravu.
A pokud se tak nestane,
kmen Danův už nebude věrný tvému domu.
-Můžeme to probrat. -Ne.
-Ne, zjednoduším ti to. -Ešbaale!
Naše domy se nikdy nespojí, Jachíre z Dana.
Ešbaale, buď zticha.
Odvolávám se tedy na Mojžíšův zákon.
Je to psáno.
Umíš číst?
Musíš si ji vzít, nebo budeš ukamenován.
Kdo mluví o smrti v tomto paláci?
Kde je král?
Král posílá mě.
Budu mluvit pouze k moci.
Já jsem mocná dost.
Dovoláváš se Mojžíšova zákona, že můj syn musí být ukamenován.
Podléháme Mojžíšovu zákonu.
I král.
Jistě.
Mojžíšův zákon však požaduje,
aby byla vedle mého syna ukamenována i tvá dcera.
Tohle navrhuješ?
Znáš ten zákon?
Promluvím si s králem.
Vrať se zítra a vyřešíme to.
Tento příkaz je nepodložený.
-Král už si vzal dost! -Otče, přestaň.
Vyřídím to.
O co jde?
Neřekl mi to.
Joábe, je to můj bratr.
-Něco musíš vědět. -Nezpochybňuji rozkazy,
plním je.
Rodina nebo ne, bylo by dobré, aby sis to pamatoval.
Bratranče.
Pro tebe.
Já už se lva nebojím.
Teď se nebudeš bát ani ty.
Avo, pohlídej mi ovce.
Nemusíme se loučit.
Znovu se uvidíme.
Už brzy.
Eliabe.
Zásoby na cestu.
Dělej, co musíš.
Ochraňuj ho i tento dům.
Se kterou pohne?
Se kterou?
Ticho.
Dobře.
Dělej.
Co myslíš, že ti udělají?
Oni? Co můžou? Jsem princ.
Musíš dodržovat zákony, Ešbaale.
Jistě.
Dají mu tedy nějaký dobytek, aby vykoupili
jeho loajalitu.
Na všechno se zapomene.
Viděla jsem matku.
Byla naštvaná.
Určitě mi odpustí.
Vždycky to dělá.
To nemůžeš.
-Proč? -Podvádění.
Dotkl ses, musíš s ní pohnout.
Musím s ní pohnout?
-Musíš. -Já…
Merob, já nemusím nic.
Jsi na řadě.
Na co čekáš?
Já ji znám.
Znám Dinu.
A znám i jejího otce.
Opravdu jsi ho ponížil.
A jestli se nemůže pomstít tobě, nám,
vybije si to na ní.
Co je to? Co to děláš?
Kam tím míříš?
Chci říct, že existují následky.
-A lidé trpí. -„Následky.“
Snažím se na tebe dávat pozor.
Děkuju. Moc ti děkuju za osvětu.
-Ne, jen… -Díky, už chápu.
-Už vím. -Nejsem…
-Říkáš mi, jak se mám chovat? -Promiň.
Nevím, proč jsem to řekla. Pojďme hrát.
Hrajme.
Jsem na řadě.
Jasně.
Jen si dál hraj. To je jedno.
Najdi Míkol. Hraj s ní.
Co?
Zmýlil jsem se.
Proč jsou všichni překvapeni?
-Nezabil jsem přece sluhu. -Přestaň.
-Proč musíš zahanbovat tento dům? -Takže „o tom“ mluvit nebudeme.
Dělejme, že se to nestalo. Já jsem černá ovce.
Ano, jsi černá ovce. Protože si to děláš sám.
Pusa ti jede.
Vždycky se dostaneš do maléru.
Už nebudeš mluvit.
Ale chci toho říct víc!
Ptal ses, co pro mě znamenáš.
A pravdou je, že ode dne, kdy ses poprvé nadechl,
nejsi nic jiného než prokletí!
Nechte nás.
Pamatuješ, když jsi byl kluk
a chodil ses dívat na kozy?
Samozřejmě.
Při jedné z těch cest byla obzvlášť modrá obloha.
A ty ses zeptal,
jestli v ní můžeme plavat.
A tak jsme poskakovali a rozhazovali rukama.
Vyskočil jsi…
moc vysoko a spadl jsi…
a odřel sis koleno.
Políbila jsem ho a slíbila, že to bude lepší.
A tak jsme si lehli do trávy a…
dívali se na tvary na obloze.
Pamatuješ, cos mi tehdy řekl?
Řekl jsi, že jsem tvoje oblíbená.
Později v noci jsem ale musela ránu umýt.
Bolelo to a tys plakal a plakal.
Vysvětlovala jsem, proč ji čistím. Ale…
tys řekl, že mě nenávidíš.
Tu noc jsem taky brečela.
Byl jsem malý.
Omlouvám se.
Ne.
Já se omlouvám.
Protože teď musím vyčistit další ránu.
Jachír.
Starší z kmene Dan.
Chci se také odvolat na Mojžíšův zákon.
Rozhodla jsem se vykázat svého syna do města útočiště Endoru.
Endoru?
Ne!
Endor? Matko, přišla jsi o rozum?
Je to místo pro zločince a vyděděnce.
-To nemůžeš! -„Určíme vám města
„jako útočiště, aby se tam mohl uchýlit ten, kdo se provinil.
„Tato města poslouží jako útočiště před mstiteli.
„Toto je zákon a takto jsem se rozhodl.“
-Prosím. -Stráže.
Ne, matko. Matko, prosím!
Ušetří to krev obou našich domů.
Ne!
Jakmile vstoupí do města,
nemůže se vrátit, aniž by splatil dluh.
Vím o tom.
Víte, co byl palác, než ho otec obsadil?
Bylo to vězení!
Myslíš, že na zdi pověsíš gobelíny
a uděláš z toho něco jiného?
Nikdy to nebyl domov!
Rád jsem se toho zbavil!
Ne.
Matko, musíš něco udělat!
Můžeš něco udělat.
Prosím!
Matko!
Ne!
Ne, matko!
Ešbaale!
-Merob! -Ešbaale!
Pohyb!
Eši!
Ešbaale, počkej! Stůj!
Hej, to stačí!
Promiň, sestro.
Mělas pravdu.
Ale vrátíš se, že?
Nevím.
Jak to, že nevíš?
Snad najdeš zasloužené štěstí.
Snad umřeš v příkopě.
Budeš mi chybět.
Dobře.
-Promiň. -Buď silný.
Starej se o mámu.
Ještě se uvidíme!
Ešbaale!
Uvidíme se, sestro.
Silasi!
Silasi.
ZRÁDCE
Hilo.
Hilo!
Už tě nepotřebujeme, Eliabe. Jeď do kasáren.
Joábe…
Doporučuji, aby ses nevzpíral veliteli.
Nechci ti odporovat, ale od bratra neodejdu.
Ne, dokud se nedozvím, o co jde.
Joábe.
Jdeme.
Pokloň se královně.
Tvé jméno?
-David. -Má královno, pokud mohu…
Proč je tu?
Tvůj bratr?
Máš docela dobrou pověst.
Těším se, až tě uslyším hrát.
Hrát?
To bude vše.
Přines mu oblečení.
Zůstaň tu.
Řekla, ať jdu.
Když byl můj manžel ve válce,
uštkl ho ve spánku had.
Léčitelé tvrdí,
že jed způsobil neobvyklé onemocnění,
jehož příznaky se projevují spíše na mysli než na těle.
Jedna moje moudrá přítelkyně říkala,
že měla vidění lva.
A připomněla mi, že v Egyptě je lev Bes
bohem hudby.
Odpusťte mi, ale já nesloužím jinému Bohu než Hašemu.
Jistě.
Ano.
Ale můžeme se učit od ostatních, ne?
Pravdu lze nalézt na mnoha místech.
Ale uvědom si,
že nemoc mého manžela musí zůstat mezi těmito zdmi.
Jinak bys ohrozil královské soukromí.
A cena za to je…
podstatná.
Nemusíte se ničeho obávat. Celý život jsem byl nepodstatný.
Dobře.
Vypadni!
Přestaň!
Jsi na řadě.
Daň, kterou jsem nyní navrhl, by umožnila realizaci nových projektů.
Hlavní město bychom mohli založit mnohem dříve.
Ani ses se mnou neporadila.
Jen ses rozhodla a poslala ho pryč!
Byl bys radši, kdyby ho ukamenovali?
-Hraj. -Jachír vyhrožuje mně a mé rodině!
-Kdybych tam byl… -Ale nebyl!
Useknu hlavu každému, kdo se pokusí zmocnit mého trůnu!
Každému!
S Abnerem si o tom promluvíme jindy.
Ne!
-Nebudu prosit o peníze! -Hraj.
Přesně tak to zní.
Jsi v pořádku?
-Přestaň! -Omlouvám se.
-Dost! -Podívej se na mě.
Můžeš se mi podívat do očí.
Zhluboka dýchej.
-Dobře? Udělám to s tebou. -Už dost!
Možná si nevzpomínáš, ale slyšela jsem tě hrát na svatbě.
A byl jsi úžasný.
Proto jsem řekla královně, aby tě přivedli.
Hraj zase tak.
Vybralas mě?
Vybrala.
Ale já jsem nikdy takhle nehrál.
Nevím komu hrát.
Tak hraj mně.
Davide, hraj.
Vyvýším Tě, Hospodine
Neboť jsi mě pozvedl
A nedopustil jsi
Aby nade mnou moji nepřátelé jásali
Hospodine
Volal jsem k Tobě
Hospodine
A uzdravil jsi mě
Řekla, ať se na ni dívám.
-Díval jsem se. -To se vsadím.
Udělala to. Řekla, že si vybrala mě.
Pak už jsem jen zpíval. Myslím, že se to všem líbilo.
-Dívala se na mě. Přímo na mě! -Davide.
A bylo to neuvěřitelné.
A byla tak krásná.
-Davide. -Je tohle můj pokoj?
-Mám vlastní pokoj? -Dost!
Máš štěstí, žes přežil.
Poslouchej, nesmíš na sebe upozorňovat.
Podívej.
Je vidět celé město.
S princeznou už nikdy nemluv.
Rozumíš?
Mluvila se mnou ona.
-Jen mluvení. -Myslel si Samson, že to bylo
„jen mluvení“ s Delílou, když ho rozdrtily sloupy?
Delíla byla Pelištejka.
A Míkol je dcera krále!
Pravdu o tobě se nikdy nesmí dozvědět!
Rozumím.
Odvezu tě odsud, jakmile to půjde.
Do té doby se nesmíš pohnout.
Nesmíš být viděn.
Myslím to vážně.
Zůstaň.
Královno, musím se zeptat…
Ten chlapec dnes.
Hudebník.
Co s ním?
Jeho duše mi přišla… zvláštní.
Jak to?
Nenese jen světlo.
Cítím… také temnotu.
Má dar.
Pokud to králi pomůže, splní svůj účel.
Je to jen hudebník.
Je to krásné.
Co tady děláš?
Princezno!
Tady nemůžeš být.
Je to posvátné.
Odpusť, princezno.
Odcházím.
Ne.
Ne, zůstaň.
Říkal jsi, že je to tu krásné.
Proč?
V místnosti naplněné Božími slovy.
Můj otec nám vypráví svou verzi, ale…
Vždycky jsem toužil vidět takové místo.
Miluješ slova.
Jsem básník.
Žiju pro ně…
Muži umírají, ale jejich slova žijí dál.
To je krásné.
Princezno, to je…
Mám zavolat stráže?
Ne.
Dovolím mu zůstat.
Nenech nikoho vejít.
Tvůj kmen nerecituje Písmo?
Během svátků? Ve svatostánku?
Možná, ale já se s nimi nesmím modlit.
Proč?
Co to čteš?
Tady.
Podívej se sám.
Přečteš mi to?
Jsi…
Nejsi…
Můj otec umí číst, ale…
nikdy si nenašel čas to naučit mě.
Tady.
Chci ti přečíst tenhle úryvek.
Je to Mojžíšova píseň.
Lidé to zpívali?
Před pěti sty lety, ano.
Vždycky mě zajímalo, jak by to znělo zhudebněné.
„Pozorně poslouchejte, nebesa, a já budu mluvit.“
„A země ať naslouchá slovům mých úst.“
To je krásné.
To je poezie.
Tady.
„Neboť zvěstuji jméno Hospodinovo.
„Přiznejte slávu našemu Bohu,
„neboť on je Skála,
„a Jeho dílo je dokonalé.
„Neboť On je spravedlnost.
„Bůh pravdy a bez bezpráví.
„Je spravedlivý a přímý.“
Naslouchejte, nebesa
A já promluvím
A země ať naslouchá
Slovům mých úst
Kéž mé učení sestupuje jako déšť
Má slova plynou jako rosa
Jako jemný déšť na jemnou trávu
A jako spršky na bylinu
Neboť vyhlásím jméno Hospodinovo
Přisuzujte velikost našemu Bohu
To byla Mojžíšova píseň?
Ano.
Krásná.
Vždycky jsem ji miloval.
Tohle je špatný pokoj.
Pojď se mnou.
Poslal jste pro nás, veliteli?
Poslal jsem pro tebe.
Eliabovi se dá věřit.
Je má krev.
Přesto se někdy krev musí obrátit proti krvi.
Nechte nás.
Můžu vám svěřit tohle.
Myslím, že existuje nový plán.
Odebrat Saulovi moc a předat ji samozvanci.
A domnívám se, že pochází z kmene Juda.
Tuto hrozbu ukončíme za každou cenu.
Pane veliteli.
Eliabe, je to čest.
Byli jsme vybráni.
Zabít vlastní lidi?
Je ta hrozba skutečná?
Mluvil jsem o tvé loajalitě.
Neříkej mi, že to byla chyba.
Nebyla.
Šeptá se, že Samuel navštívil naše země.
Kdybys o tom věděl víc,
řekl bys mi to?
Řekl.
Joábe, Eliabe,
byla napadena další pohraniční vesnice.
Musíme okamžitě vyrazit.
Ano, můj princi.
Sbalím si věci.
Davide, musíme…
Kam jdeme?
Dobře.
Pojď.
Každý si zaslouží umět číst.
Pojď.
Jak jsou staré?
Některé stovky let.
Naším úkolem je přepsat je z hlíny a kůže
na nejjemnější egyptský pergamen,
aby přetrvaly navěky.
Myslíš, že věděli,
když to psali, že tu budeme o tolik let později číst jejich slova?
Myslím, že je psali kvůli nám.
Ano.
Co tě trápí?
Nic.
Můžeš mi to říct.
Můj otec je vynikající král.
Ale…
Trápí tě ho vidět takhle.
Dívat se, jak ztrácí rozum…
Ne, není šílený.
-Neříkej to. -Ne.
Promiň. Tvůj otec je skvělý muž
a je požehnán, že tě má za dceru.
Ne. Nerozumíš tomu.
Přemýšlím, Davide, já…
Bojím se, že je naše rodina prokletá.
Prokletá?
Tvůj otec je Hospodinem pomazaný.
To jsem si myslela.
Ale nemohu se zbavit pocitu, že nás věštec opustil.
Přemítám, jestli i Bůh.
Ne.
Neopustil.
Cítím ho tady.
V těchto zdech, ve slovech, která jsi četla.
Taky to cítím.
Ale…
Stejně tak cítím temnotu.
A to mě děsí.
Když máma umřela…
Byl jsem…
Byl jsem vyděšený.
A byl jsem sám.
Nedokázal jsem to pochopit.
Ale…
tajemství je součástí Jeho poznávání.
A písně, o zármutku a smrti,
Ho také oslavují.
Svou hudbou utěším krále
a doufám, že i tebe.
Zasloužíš si obdiv.
Jsem ráda, že jsi tady.
A je mi líto tvé matky.
Taky tu jsem rád.
Podívej, já…
Tohle jsem ti vyrobila.
Je to tvoje první lekce.
Tady.
Děkuju.
Co se tu píše?
Takhle.
„David.“
Je tam „David“.
Hilo!
-Hilo. -Samueli.
Hilo!
Má lásko!
Co se děje?
Málem jsem tě ztratil.
Silas byl zavražděn.
Kým?
Saulem.
Bojím se, že si pro nás přijde.
Musíme…
Musíme jít.
-Sbal se. -Dobře.
Dobře.
Jen, co potřebuješ.
Běž!
Proč stojíme?
Proč jsme zastavili?
Stráže!
Hej!
Ty jsi Ešbaal, princ Izraele.
Ano?
Ano.
Dobře.
Půjdeš?
Překlad titulků: Daniel Kallmunzer
Kreativní dohled Ludmila Vodičková ání.