V MINULÝCH DÍLECH
Dnes nabízím svou dceru jednomu z tvých synů.
-Nemůžeš to udělat. -Tohle je můj život, Davide.
Poslední, co potřebujeme, aby ses honila za pastýřem.
Pokud se stanu součástí rodiny, nedojde ke krveprolití.
Neřekneš ani slovo.
-Jste matka obrů. -Co jim nabízíš?
Pomstu.
Zabij toho lva.
Naše domy se nespojí.
Saule, probereme to ráno…
Neuklidňuj mě, ženská!
Vypadněte z mého domu!
Vše začalo v době Velké rebelie.
Když nebeští andělé hledali věčný trůn.
Vzepřeli se, ale byli poraženi a vyhnáni.
Tito andělé padli na zem.
Vyhnáni Bohem nebo pověřeni hlídáním lidských synů.
To není skutečně známo.
Někteří to považují za legendu, jiní tvrdí, že je to pravda.
Příběh předávaný po generace.
Zrozené lidem jsou krásné dcery,
které nesou Boží obraz.
Někteří andělé je viděli a byli naplněni touhou.
A jejich vůdce, Šemjaza, řekl ostatním:
„Vyberme si ženy z dcer lidí
„a zploďme si děti.“
A tak se stalo.
A z tohoto spojení vzešlo něco jiného než synové lidí.
Obři.
Zrozeni ze zakázaného svazku.
Muži se skvělou pověstí a schopnostmi.
Chodili po zemi jako bohové mezi námi.
Bůh však anděly za jejich hřích potrestal.
A vyhnal je do věčné temnoty.
Aby už nikdy nechodili po zemi.
Zbyli jen potomci jejich vzpoury.
Obávaní a pronásledovaní lidmi.
To jste vy, mé děti.
Jste poslední z Nefilim.
Pokud říkáš pravdu…
Tak proč se pořád schováváme v jeskyni?
MĚSTO GAT ÚZEMÍ PELIŠTEJCŮ
Co se děje, Achiši?
Unavuje mě být povoláván,
abys mi vyprávěl příběhy o fantazii a pověstech.
Jsou skuteční. Viděl jsem je.
Věřil jsem v tvého otce.
A věřím i v tebe.
To víš.
Pět armád se ale sjednotí pouze tehdy,
pokud tu velkou sílu uvidí na vlastní oči.
Žádný mýtus, legenda.
Slyšíš to?
Chceš vidět mou sílu?
Přistoupí k mé bráně a poklekne mi k nohám.
Už je to mnoho týdnů.
Bál jsem se, že nepřijdete.
Nebýt mého syna, nepřišla bych.
Dovolte mým služebníkům, aby se o vás postarali.
Cokoli si přejete.
Veliký, chci ti ukázat něco zajímavého.
Řekněte ostatním králům, aby se shromáždili v údolí Ela.
Setkáme se tam s mým vojskem a obry.
Nadešel čas.
DŮM DAVIDŮV
Budu tě vyvyšovat, Hospodine
Neboť jsi mě pozvedl
A nedopustil jsi, aby moji nepřátelé
Nade mnou zvítězili
Pane, můj Bože, volal jsem k tobě
Volal jsem k tobě
Míkol.
Co děláš?
Snažím se vidět budoucnost, která není vidět.
Mluvíš jako matčina mystička.
Někdy se palác může zdát tak…
Mnohokrát jsem se přistihla, jak sedím na hradbách
a dívám se k obzoru v naději,
že ještě jednou uvidím Ešbaala.
Ale ztratila jsem ho.
A sebe taky.
Je mi líto, že ti otec překazil svatbu.
Ne.
Naším úkolem je být poslušnými služebníky krále.
Bez ohledu na jeho nekonzistentnost.
Štěstí a svobodná vůle jsou jen iluzí.
Pak jsi tu ty.
Tvoje malé tajné schůzky?
V paláci se o nich mluví o něco méně než o otcově nemoci.
Zamilováváš se?
Ne.
Byla jsem.
To bylo.
A teď jsem rozpolcená.
Tvé čisté, nevinné srdce.
V porovnání s tvým otupělým?
Přestaň se vyhýbat.
Proč jsi rozpolcená?
Matka mi řekla pár věcí, které jsem nevěděla.
A teď vidím jeho druhou stránku.
Je nevolník a nikdy ti nedovolí, aby sis ho vzala.
Časem se to naučíš.
Jsme žebřík, po kterém muži stoupají, aby dosáhli svých ambicí.
Čím dříve se s tím smíříš, tím méně bolestivé budou jejich kroky.
Bůh tě obdařil požehnaným darem.
Děkuji, můj králi.
Závidím ti.
Život, který žiješ doma.
Jeho čistotu.
Sledovat své stádo, tu farmu.
Chybí mi to.
Vyrostl jste na farmě?
Nenarodil jsem se jako král.
Stal se jím.
Stejně jako ty jsem se staral o zvířata.
V mém případě o osly.
Tvrdohlavá stvoření.
Mnohem víc než ovce.
Ale domnívám se, že to byla dobrá příprava na vedení mužů.
Říkáte, že muži jsou jako osli?
Někdy horší.
Od pastýře ke králi.
Všechno je možné.
Můžeš být čímkoliv.
Bez ohledu na to, kde začneš.
A nedovol, aby ti slova kohokoliv vzala tvůj osud.
Je tvůj.
Pevně se ho drž.
Návštěva.
To je nádhera.
Nikdy tu nebyl.
Kdyby to zjistila…
Stejně jako dřív, i teď si navzájem střežíme svá tajemství.
Můžeš jít.
Neboj se, Rúbene.
Kesía mi o tobě vyprávěla úžasné věci.
Jak jsi chytrý, jak umíš poslouchat.
A že jsi byl s králem jednu zvláštní noc.
Na bitevním poli.
Když muž navštívil krále.
-Samuel? -Ano.
Samuel. Co řekl?
Zabíjíte je na konci?
Zvířata.
Obětujete je?
Nejsem věštec, Rúbene.
Tak proč jim ubližovat?
Proč?
Protože se od nich můžu učit.
Mají v sobě věci, o kterých chci vědět.
Viděl jsi někdy zblízka srdce?
Ne?
Chtěl bys?
Řekni, co jsi slyšel,
a já ti na oplátku ukážu spoustu zajímavých věcí.
Byli hlasití. A král se rozplakal,
že ho Bůh dosadil králem.
Pán od tebe odtrhnul království.
Byl pomazán…
-Pomazán? -Pomazán.
Díky, Rúbene.
Lití kovů naučili člověka poprvé bohové.
A na konci posledního Velkého věku byla tajemství mystických umění ztracena.
Stejně jako mnoho dalších vzácných prvků, které byly třeba.
Bronz, železo.
A vůle je ukovat.
Plná zbroj.
Božská.
Vyrobená nejlepším mykénským kovářem.
Žádná se jí nevyrovná.
Ano.
Tohle bude stačit.
Hele, podívej.
Vy dva si chcete hrát?
Nebojte, neublíží mu.
To samé nemohu říci na oplátku.
Podívejte, co mám.
Kdo chce bojovat?
Pojďte!
Kam jdete?
Vraťte se!
Spojte se se mnou, pomozte mi k vítězství.
Vy a vaši synové si budete žít jako králové.
Králové?
Už teď jsou to bohové.
Přesouváš figurky po mapě,
hádáš se a bojuješ o to, komu patří země,
který bůh je mocnější.
Jako bys něco z toho opravdu ovládal.
Co říkáte na mou nabídku?
Společně můžeme najít odplatu.
Ať Goliáš zabije jejich krále, zotročí jejich lid.
Po tomto vítězství bude dost kořisti pro nás všechny.
Pomstu jsem si přála, co mi paměť sahá.
Takže…
tady je na oplátku má nabídka.
Moji synové se s tebou spojí pod jednou podmínkou.
Jmenuj ji.
Tvůj trůn.
Tomu nerozumím.
Proč by měli moji synové pokleknout k nohám jakéhokoli člověka, třeba i tebe?
To lidé musí pokleknout před bohy.
Až zvítězí, bude to Goliáš, kdo bude vládnout této zemi.
Celé.
Polib mou ruku a přísahej, že to tak bude.
Ne.
Pak nebudeš mít žádné obry.
A bez nich nedosáhneš vítězství.
Ale byla bych opatrná, Achiši.
Když obry jednou probudíš, málokdy znovu usnou.
Naši zvědové v Pelištejsku naznačují, že se něco chystá.
Vojáci se shromažďují tady.
Nějaká dohoda mezi alespoň dvěma jejich národy.
Nevíme, z jakého důvodu.
Zlá znamení všude kolem.
Mám podezření, že za tím je král Achiš.
Je ambiciózní, mstivý.
Doposud ale nebyl prověřen a nemá podporu.
Myslel jsem, že jsme jeho hrozbu zneškodnili.
Jeho otce ano.
Od doby, kdy se Achiš znovu objevil a získal trůn,
se osmělili.
Díky čemu?
Zpráva o tvé nemoci se rozšířila.
Mohou cítit příležitost.
Porazit mě?
Kolikrát musíš zbít psa, než si lehne?
Možná bychom jim měli připomenout, udeřit první…
Ne. Odpusť mi, můj králi.
Nemoudré.
Měli bychom posílit svou obranu a čekat, co se z toho vyvine…
Čekat?
Odkdy se bojíš pustit se do boje s nepřítelem?
Zničili jsme celou armádu Amalekitů,
navzdory jejich lepším zbraním a většímu počtu.
Zvítězili jsme s Bohem za našimi zády.
S Bohem.
Otče.
-Je ti dobře? -Stejně dobře jako vždycky.
Útok na pohraniční vesnici…
O obrech se mnou už nemluv.
Otče, nemůžeš to ignorovat.
Byla tam znamení.
Chceš, abych se bál kvůli otisku ruky?
Myslel jsem, že jsi hrdina našeho lidu, ne vyděšené dítě.
Jsem obklopen slabostí. Oni a ty.
Z mého trůnu mě nikdo nesesadí.
Ani Adríel, ani Achiš.
Ani ty ne!
Otče…
Jen ať přijdou.
Je ať všichni přijdou.
Ukážu jim sílu skutečného krále.
Všechny je rozsekám na kusy.
Míkol.
Proč jsi mi neřekl, kdo opravdu jsi?
Matka mi řekla, že jste vyděděnci, tvůj kmen a tvá rodina.
To nic nemění na tom, jak tě vidím,
ale myslela jsem, že jsme k sobě upřímní.
Pravda je, že se bojím.
Když lidé zjistí, kdo opravdu jsem, utečou.
A já je ztratím.
Ztratím teď i tebe?
Davide…
Můj bratr mi nabídl únik z hradu, aniž bych byl viděn.
Můžeš jít se mnou.
Zní to jako pěkná fikce.
Ukážu ti, jaká můžeš být mimo tyto zdi.
Žádná tíha královského osudu na tvých bedrech.
Svoboda.
Je to jednoduchý život.
I když jen na chvíli.
Až matka zjistí,
že jsem nezvěstná, pošle pro mě královské vojsko.
Byl by z tebe štvanec.
Můžeme jít dál, někam, kde nás nikdy nenajdou.
Davide.
Je rozdíl mezi touhou a povinností.
O své budoucnosti nerozhoduji já.
To je pravda, jen pokud tomu věříš.
Dvě věci jsou naprostá pravda.
Miluju tě.
A ta druhá?
A my nikdy nemůžeme být.
Nikdy.
Míkol.
Vezmu si sto mužů.
Doženeme je v údolí a oba zabijeme.
Potřebovali byste mnohem víc.
Stůj!
Můj pane, prosím.
Zůstaň tam.
Doegu, co chceš?
Jsem jen služebníkem moci.
Možná existuje jiný způsob, jak získat to, co chcete.
Samueli.
Samueli!
Zhoršuje se to.
Leží na temném okraji mého vědění.
A přichází s rizikem.
Jak vážným?
Buď umožní nahlédnout do jeho trápení
a najít cestu ven, nebo…
Prostě to udělej.
Ublíží si.
Držte ho v klidu.
Proč?
Musím mu odebrat krev.
Míkol?
Davide.
Co pohledáváš v síních urozených?
Hledáš ji, že?
Přišels o rozum?
To stačí.
Jedeš domů.
-Nech mě! -Co to má být?
Můj princi, je čas, aby můj bratr opustil palác.
Přestaň.
Okamžitě.
Hudebník slouží mému otci.
Král rozhodne, kdy odejde.
Můj bratr byl celý život prokletím našeho domu.
Modli se, aby nebyl toho tvého.
Od jazyka k jeho mysli.
Ukaž mi to.
Co je to? Co vidíš?
Lva…
a člověka.
Obojí v jednom.
Jméno. Řekni mi jméno.
Něco mi brání.
Energie.
Přítomnost.
Jméno.
Ano, ukaž se mi…
Tomuhle je teď konec.
Cos to udělal?
Ušetřil nás toho.
I královna může být zabita…
Neuč mě zákony.
Bůh vládne tomuto domu.
Bůh tento dům opustil.
Tohle není cesta.
Ty.
Všechno jsi způsobil ty.
Vypadni, dokud ještě můžeš.
Viděla jsem dost, abych to věděla.
Nikdy nebudeš králem.
Nikdy.
Přichází smrt.
Matka po vašem příjezdu mluvila jen málo.
Jen nářky nad lidskou proradností.
No, mně se líbili.
Vaše touha přežít by měla převážit nad všemi ostatními.
Poslouchejte má slova.
Achiš nám nabídl budoucnost a tys ho odmítla.
Nabídl vám poddanství.
Ale není to stejné jako tady s tebou?
Obětovala jsem vše, co jsem, abych se o vás starala a chránila vás.
Omlouvám se, matko.
Prostě toužím po životě mimo tuhle jeskyni.
Můžu vám dát část toho, co chcete.
Tohle místo už není bezpečné.
Když nás tu mohl najít Achiš a jeho lidé, kdo jiný by nás mohl najít?
Musíme najít nový domov.
Kde se znovu schováme?
Kde se můžeme ochránit.
Dokud nenajdu způsob, jak pro nás získat to, co si zasloužíte.
Strávíme tu ještě jednu noc, pak sbalíme, co potřebujeme, a vyrazíme.
Nový život nemůže začít bez smrti toho starého.
Tvoje prsty.
Krvácí.
Odlož svou lyru.
Ošetřím tě.
Hraješ celé hodiny.
Pořád můžu hrát.
Ne.
Odlož ji.
I když mě tvoje hudba uklidňuje, nechci, aby ti ublížila.
Nepamatuji si, co se stalo minulou noc.
Pamatuji si jen střípky.
Obávám se, že za vše, co se děje, mohu jen já.
Samuel pomazal jiného z důvodů, které nedokážu pochopit.
Nevědět, kdo to je, mě sužuje.
Den za dnem mě okrádá o každou radost.
Král často čelí obtížným rozhodnutím.
Až převezmeš mé místo,
bude to pro tebe platit stejně jako pro mě, můj synu.
Jonatáne.
Je mi to moc líto, můj králi.
Nedokázal jsem vám ulehčit…
Myslím, že je čas odejít.
Musíte řvát, když zpíváte?
Ta skála nám spadne na hlavu.
Nemůžeme plýtvat dobrým vínem, matko.
A tak si připijeme.
Na nejmocnější syny, jaké kdy matka mohla mít.
Jednoho dne se vám svět pokloní
a bude vás uctívat, jak si všichni zasloužíte.
Hotovo.
Zbývá ještě pár kůží.
Přinesu je.
-Na Imu. -Na Imu.
Orpo.
Kdo je tam?
Pozdravy z Izraele a Domu Saulova.
Goliáši!
Teď kvůli mně křičíš ty.
Kdo to udělal?
Dům Saulův.
Pomsti mě.
Ne!
Jdeš někam?
Nic jsi neukradl, že ne?
Musím jít.
Obávám se, že jsem spíš problém než řešení.
Královna souhlasila.
Nezmůžu nic dobrého.
Pravda.
Zdálo se, že tvoje hudba otcův pád pouze zpomaluje, nikoliv zastavuje.
Hudba není lék na to, co ho trápí.
Zdá se, že ani magie.
Davide.
Než odejdeš…
A co Míkol?
Co máte na mysli?
Co…
Co si tvé srdce přeje, aby věděla?
Co to děláte?
Řekni mi… a já to řeknu Míkol.
Uvědomuji si, že naše budoucnost není propojena.
Máme různé cesty.
To mi nezabránilo ji milovat.
Skutečně a zcela.
Ano, samozřejmě.
Na shledanou, Davide.
Sbohem, princezno.
Právě jsem to slyšel.
Jinak to nejde, Abnere.
Musím něco udělat.
Samuel se skrývá.
V Nobu ho nenajdeš.
Znám ho dost dobře.
Je jen jedno místo, kam se může uchýlit.
Buď opatrný.
I ty, Abnere.
HORA SINAJ
Otče.
Otče!
Otče, ústup!
Samueli!
-Samueli, jsem Jonatán. -Přísaháš?
Jsem Jonathan.
Jonatán?
-Jonatán? -Ano!
Jonatán?
Proč jsi to neřekl hned?
Jsi zraněný?
Neztratil jsi svou sílu.
Sílu starého muže.
A mám velmi dobrou hůl.
Hilo.
Vypij tohle.
Pomůže ti to.
Ráda tě po tolika letech vidím.
Stal se z tebe silný mladý muž.
Jste stále laskavou hostitelkou.
Kéž bych mohl říct to samé o manželovi.
Na jeho bedrech leží těžká břemena.
Musí si je na někom vybít.
Co se mi stalo?
Nechápu, co jsem viděl.
Časem to pochopíš.
Řekni mi, jak jsi mě našel?
Je jen jedna hora svatější než Nob.
Přesně.
Sinaj.
Hora ohně.
Čerpám zde velkou sílu.
Velkou moudrost.
Přesto…
Nepotřebuji žádnou vidinu, abych pochopil, proč jsi přišel.
Pamatuješ si na staré časy, Samueli?
Bojovat po otcově boku?
Učit mě jako chlapce.
Tyto vzpomínky na mě přichází každý den.
Lámou mi srdce.
Tak proč ta kletba zůstává?
Jonatáne, jedinou kletbou je neochota tvého otce vzdát se toho,
co už mu nepatří.
Řekni mi.
Které je první přikázání, které zde vydal Mojžíš?
Tady na této hoře.
„Nebudete mít jiné bohy přede mnou.“
Přesto se tvůj otec stal bohem sám pro sebe.
A proto se trápí.
Můžeš ho přivést zpět.
-Takovou moc nemám. -Máš.
Jsi Samuel.
Vedl jsi Izrael.
Obávají se tě.
-Ne. -Jak by měli.
Jonatáne…
Prosil jsem za tvého otce.
Za tvůj Dům.
Nic to nemění.
Některé chyby se nedají napravit.
Vize, co jsem měl při výstupu na horu…
Stanou se skutečností?
Je v nich pravda.
Ale nemůžu říct, jestli se uskuteční.
Jonatáne.
Za nic z toho nemůžeš.
Máš v sobě hodně dobra.
Jestli tomu věříš, řekni mi…
Pomazal jsi dalšího?
Nejdřív se musím zeptat, komu sloužíš?
Bohu.
Nade vše.
Ano, pomazal.
Jako krále?
Krále, jehož vláda nezná konce.
Kdybych byl tebou,
při návratu bych prošel velkým údolím.
Vidím velkou temnotu.
Ne.
Saule?
Ne.
Saule.
Kde je ten kluk?
Ten hudebník.
Je pryč.
Potřebuju ho.
Jak jsi ho mohla nechat jít?
Potřebuju, aby mi zahrál.
Já vím.
Najdeme jiného. Slibuju.
Nechceš mi znovu uniknout, že ne, má lásko?
-Snažím se. -Dobře.
Máš čas. Jsem si tím jistá.
A teď…
Tady máš.
Vypij to.
Zabiju vás!
Hebrejce! Dům Saulův!
Chcípněte!
Sabo, víc sena.
Už jdu, Avo.
Tady máš…
Vem to.
Avo.
Podívej.
Davide.
Davide!
Avo.
Davide!
Můj chlapče!
Pelištejci se shromáždili.
U ústí Ely.
Už jsem dostal zprávu. Kolik jsi jich viděl?
Pokrývají horu jako písek na pobřeží.
Takovou sílu jsem neviděl.
Jsou mezi nimi obři?
Nevím to jistě.
Svolejte kmeny.
Všechny.
Můj králi.
Společně uděláme to, co jsme vždy dělali.
Bojovat!
Počkejte.
Nech mě bojovat s jejich králem.
Nech mě je všechny zabít.
A tvým jménem jim ukážu,
kdo jsou skuteční bohové.
Překlad titulků: Daniel Kallmunzer
Kreativní dohled Ludmila Vodičková dělali.