V MINULÝCH DÍLECH
Tuhle bitvu jsem vyhrál. Znovu mě pomažeš.
To nemohu udělat.
David mě miluje.
Není důvod, proč by si tě měl David brát.
Sestra má pravdu.
Je lepší volbou.
Odejdi z Izraele! Najdu si tě a zabiju tě.
Ešbaal se ožení s Dinou, dcerou Jahíra z Danu.
Nepotřebujeme žádnou oslavu. Společně můžeme dostat druhou šanci.
Ten, koho Samuel pomaže. Musí být zabit.
Spolu se všemi členy jeho domácnosti.
Ty a tvé dítě znesvěcujete Jišajovo jméno.
Tvá matka, narozená jako nepřítel našeho lidu.
Vzal jsem si ji narychlo, oženil jsem se nezákonně.
Vzalas pečetní prsten, změnilas zákon.
Nepůjdeš se mnou a naší rodinou do Svatostánku.
Adríel přináší důležité zprávy.
Viděl jsem Samuela jít do Betléma.
Vím, koho pomazal.
Jak je velký, matko?
Stánek úmluvy.
Větší než cokoli, co jsi kdy viděl.
Jen počkej.
Je to úžasný pohled, Davide.
Nejposvátnější místo v zemi, v nejposvátnější den v roce.
Bude se na nás dnes Bůh dívat?
Bůh nás sleduje každý den.
Zvlášť tebe, Nate.
-Proto se tolik směje. -Eliabe.
To je ono?
Ano.
Stánek úmluvy.
Kde přebývá duch Boží.
Davide?
Všichni se chystají odejít.
Jsi v pořádku?
Ano.
Poslouchám matčin hlas ve větru.
Ty jsi má skrýše,
před úzkostí mě chráníš,
vítězným jásotem mě obklopíš!
Chtěl jsem jí říct.
Říct jí co?
Že jdu do Stánku úmluvy.
Nešli jste spolu, když jsi byl dítě?
Nebylo jí to dovoleno.
Ani mně ne.
Pojď. Vrátíme se domů.
Ne.
Ne, ne kvůli mně. Ty jdi.
Ne. Nikdo z nás už nikdy nesmí.
Rozhodli o tom stařešinové.
-Pokrytci! -Eliabe.
-To je kvůli Davidovi! -Eliabe, ticho.
Teď jsi váženým hostem.
Jsi králův šampion.
Pojď.
Jdeme.
Vše v pořádku, králi?
Vše není v pořádku.
Máme mezi sebou zrádce.
Proklínám Samuela.
On ponese vinu za tuto krev.
Pomazaný?
Můžete si být jistý…
že tato hrozba bude odstraněna.
Nejdříve jeho rodina, pak sám Pomazaný.
Joáb se o to postará.
Říkal jsem si, že na to najmu někoho jiného.
Ne.
Joáb. Věřím jen jemu.
Samozřejmě.
Bude dokonáno dříve, než dorazíme ke Svatostánku.
DŮM DAVIDŮV
Otec by byl hrdý,
kdyby tě viděl jít k Svatostánku.
Na nás na oba.
Já s vámi vlastně nepůjdu.
Dozvěděl jsem se, že mě posílají na misi s Joábem.
Teď? Proč?
Nechtěl mi to říct. Musí to být důležité.
Chtěl jsem tam jít s tebou.
Možná to bylo něco, co mi nebylo souzeno vidět.
Děkuju.
Musíš to čistit každý den.
Slibuješ?
Sáro.
Míkol.
Odpočiň si.
Má rodina je ti velmi zavázána.
Je mi ctí sloužit.
Ne, děláš víc než službu.
Díky tobě můj bratr žije.
Jsem ráda, že mé schopnosti byly užitečné.
Znám Jonatána dobře.
Jeho city k tobě jsou hlubší než vděčnost.
Muži jsou často zmateni, když je léčím.
Je to pocit náklonnosti a úcty k léčiteli.
Kdyby ses ptala mě…
ty pocity se zdají být oboustranné.
Právě jsme se potkali.
Tak pojď s námi.
Ke Svatostánku?
Pokud odejdeš, nikdy se nedozvíš, co by mohlo být.
Takže půjdeš?
-Ano? -Dobře.
Jak se má můj chlapec?
Co Samson?
Bratře.
Přidáš se k nám?
Tvoje sestra si myslí, že jsi pořád nemocný.
Nikdy mi nebylo hůř.
V tom případě mám asi povinnost.
Seženeme ti koně.
Nemáš zač, bratře.
Je to dlouhá cesta.
Nemusíme mluvit.
To mi vyhovuje.
Možná bys raději jela v kočáře?
Nyní jsi manželkou prince.
Tak rychle ses oženil,
a přitom o mně víš tak málo.
Potřebuješ pomoct vylézt, princi?
Teď už je pozdě vycouvat.
Proč nejede matka?
Otče.
Vždy s námi vždy jezdila.
A letos nepojede.
Uriáši.
Mám vést, ale nevím, kudy jít.
Vidíš toho zvěda před kolonou?
-Ano. -Drž ho na dohled
a jdi za jeho koněm.
Děkuju.
Náš nový velitel se ptá na cestu.
Máme se bát?
Připomeň mi, Oazi, kolik obrů jsi zabil?
Řekneš mi alespoň, kam jedeme?
Je to Kirjat-jearím?
Ne, míříme na jih.
Juda?
Kam přesně? Do které vesnice? A proč?
Eliabe,
pravdu se dozvíš, až přijde ten správný čas.
MACHANÉ – CESTA KE SVATOSTÁNKU
-Chceš taky? -Nechutná mi.
Davide.
Můj králi.
Děkuji vám za tuto velkou poctu.
To nejmenší, co se dá pro věrného udělat.
Závidím ti.
Zažívat to všechno poprvé.
Den smíření je časem pokání.
Za věci, které nás vzdalují od Boha.
A za následky, které naše rozhodnutí způsobila.
Je to obřad, který je zároveň začátkem i koncem mnoha věcí.
Uvidíš.
Ty jsi má skrýše,
před úzkostí mě chráníš,
vítězným jásotem mě obklopíš!
Selá!
Radujte se v Hospodinu
Náš velitel je zpěvák.
Radujte se v Hospodinu a jásejte, spravedliví…
Nevšímej si jich.
Získání důvěry chce čas.
Mnoho let jsem byl pastýřem a vedl stáda svého otce.
A vždy mě věrně následovaly.
Muži nejsou ovce.
Být vojákem znamená čelit bolesti,
strádání
a možné smrti každý den.
Vůdce jim tedy musí poskytnout smysl,
který je přesahuje.
Dokážeš to, Davide.
Tak či onak.
O koně se stará služebnictvo.
Člověk by si myslel, že už na to přišla, ale znáš Míkol.
Znám.
Chci ti říct,
že jsem přesvědčila otce, aby vaší rodině daroval 100 kusů ovcí.
A tvůj otec bude navrácen do Judy,
může se modlit s ostatními
a všechny jeho minulé hříchy budou smazány.
Aby se k nám mohl přidat příští rok.
To je můj dar pro tebe.
Děkuji.
Ale mou lásku nelze koupit, Merob.
Třeba se dá zasloužit?
To už se stalo.
Podívej, Davide.
Vím, že nejsem ta, kterou sis vybral, ale udělám z toho správné rozhodnutí.
Víš, co jsi udělala své sestře?
Co jsem udělala?
Davide, nikdy jsem nebyla vybrána, nikdy.
Jsem přehlížená. Jsem ignorovaná.
Myslím, že víš, jaké to je. Když na tebe rodina zapomene.
Nemít cestu.
Ale teď se na sebe podívej.
Zabil jsi obra a to všechno změnilo.
Našel jsi svou cestu.
A já bych ráda našla tu svou.
Protože si zasloužím mít budoucnost stejně jako Míkol.
A pravdou je, že my dva jsme to, co toto království potřebuje.
A proto se tak můj otec rozhodl.
A svůj názor nezmění.
Nemusí se ti to líbit.
A opravdu mě nemusíš milovat.
Ale oči národa jsou upřeny na nás.
Tak mě, prosím…
neztrapni.
Pomoc!
Tady!
-Co se ti stalo? -Ozbrojení muži. Pelištejci.
Plení jednu vesnici za druhou.
Teď moji.
Geba!
Davide, vezmi svého bratra a oddíl mužů.
Zavoláme posily.
-Jak si přejete. -Vemte ho.
-Veď nás. -Tudy.
Dobře, jedeme.
Se zbraněmi. Pelištejci útočí!
Joábe,
proč jsme tady?
Hej, už žádná tajemství.
To jsou mí sousedé.
Muž, kterého Samuel pomazal, žije tady.
Ne.
To nemůže být pravda.
Je to tak.
A co máme dělat?
Odstranit hrozbu i s jeho pokrevní linií.
Nikdo nesmí přežít.
Joábe.
Jsou to dobří lidé. Nemůžeme. Neudělám to.
Byl bys radši, aby to byla tvá rodina?
Co tady děláš? Tvůj otec říkal, že ses vrátil do Gibeje.
Tóbijáši, synu Jafetův.
Byls prohlášen za zrádce.
Cože? Ne.
-Joábe. Nerozumím tomu. -Joábe.
Eliabe, řekni mu to! Znáš mě!
Tvá smrt je nezbytná
-pro budoucnost tvého krále. -Joábe.
-Prosím. -Skutečně Pomazaného.
Eliabe, řekni mu to.
Otče!
Běž! Uteč, synu. Utíkej!
Otče! Ne!
Půjdu po klukovi.
Dodělej zbytek.
Buď chytrý, bratranče.
-Tobiáši? -Kde je otec?
Jak to mohli udělat?
To je šílenství.
Tohle je náš vůdce?
Tady!
Přeživší!
Říkal jsem ti, že není připravený.
Pojď mi pomoct.
-Oazi. -Eitane?
Pomoz mi, Eitane.
Přišli jsme o tucet mužů, Davide.
Tucet mužů.
Proč jsi tak spěchal?
Uriáši, vem Oaza a postarejte se o raněné. Hned.
Pelištejci útočili na vesničany.
Udělal jsem, co jsem cítil, že musím.
Víš, co by udělali.
Byli jsme ve výhodě.
Ale tebe vedli emoce a přišel jsi o naši pozici.
Můj princi, tohle bys měl vidět.
Zabil jsi muže, kteří nemuseli zemřít.
Každý mrtvý Pelištejec to měl.
Byly jimi naloženy dva vozy.
Více jich uniklo.
Dřevěné uhlí.
Spálené dřevo?
Co chtějí se spáleným dřevem?
Proč kvůli tomu riskovat život a zdraví?
Davide, pojď si sednout k ohni. Pojď.
Zemřeli kvůli mně.
Byla to bitva.
Znali cenu.
Následovali mě.
Důvěřovali mi.
Víš,
když jsem vyrůstala, sledovala jsem, jak můj otec posílá muže na smrt.
Takže…
vím, co válka dokáže.
Nejen těm, kteří bojují,
ale i těm, kteří zůstali v zázemí.
Zármutku se nelze vyhnout, Davide.
Ale nemusíš v tom být sám.
Tady.
Takže?
Pořád se zdá těžký.
Slíbil jsi mi železné meče, kvalitní jako Goliášův.
Potřebuji čas, můj králi. A víc materiálu.
Dal jsem ti vše, co jsi potřeboval. Za cenu mnoha mužů.
Přesto neplníš své sliby.
Možná nejsi tak zkušený jako tvůj mistr.
Nikdo není tak zkušený jako můj mistr.
Tak kde je?
Nikdo neví, můj králi.
Údajně je mrtvý. Goliášův meč byl jeho poslední.
Ale já jsem jeho nejlepší učeň.
Prosím, prokážu svou hodnotu.
A brzy povedete obří vojsko třímající
nejlepší zbraně, které člověk zná.
Ne pro lidi.
Pro bohy a krále.
Dokážeš to, nebo ne?
Ano, můj pane.
Dokážu vám to.
Dobře.
Vraťte se k práci.
SVATOSTÁNEK – MĚSTO NÓB
David!
Kdysi dávno Adonaj zjevil Mojžíšovi na hoře Sinaj Svatostánek
a přikázal mu, aby na zemi postavil jeho přesnou podobu.
Je to jako…
stín Nebeské říše.
Přímo tady. Pro nás.
David!
Moji lidé!
Představuji vám…
Zabijáka obrů!
A jeho princeznu Merob.
Předstírej, Davide.
Když ne kvůli nim, tak kvůli mně.
Ano?
Kde jsi byl? Co to bylo za misi?
Nebudeme o tom mluvit.
Tady ne.
Nikdy ne.
Pokud jsi přišel vztáhnout ruku na Samuela,
budeš muset nejprve projít přes všechny kněze Svatostánku
před zraky všeho izraelského lidu.
Ujišťuji tě, že nemám potřebu ani přání věštci ublížit.
Ve skutečnosti
mu přicházím nabídnout osvobození od jeho vlastních hříchů.
Co si myslíš, že děláš?
Není to zjevné?
Myslela jsem, že si rozumíme.
Jako že radši pojedeš na koni, než mít moje dítě?
Než mít dítě jakéhokoli muže.
Tolik bolesti a utrpení,
oteklé břicho, riziko smrti. Proč?
Za chvilku rozkoše?
Slibuji ti,
že to bude víc než jen chvilka.
Mojžíšův zákon jasně říká, že Den smíření
je časem sebezapření.
Jsi blázen.
Až zítra zapadne slunce,
den sebezapření skončí.
Pak uvidíme, jestli budeš mít stále potřebu na mě vytáhnout ostří.
Uvidíme, manželi.
Pořád spíš pod hvězdami?
Míkol.
Prosím, sedni si.
Udělala jsem rozhodnutí ohledně nás.
Pokud jde o to předtím,
tvoje sestra hrála pro publikum a já z toho neměl žádné potěšení.
Ale lidé ano.
Vidím, kam to směřuje.
Ušetřeme si další bolest.
Vezmeš si Merob.
A já s tím budu žít.
Ne, nemůžu.
Neudělám to. Miluji tebe, Míkol.
Jen tebe.
Je třeba brát v úvahu víc než jen naše vlastní štěstí.
Možná jsem ti měla jen pomoci čelit obrovi.
-Možná to je Boží záměr. -Ne.
Jsme si souzeni. Já to vím.
Poslouchej, musíme prostě bojovat dál.
Bojuji. Bojuji za něco jiného.
Za co?
Svou rodinu.
Ale sama jsi řekla, že viníš otce.
Zlobím se na něj, to ano, ale pořád je to můj otec.
-A on je Pomazaný. -Opravdu?
Nemluv proti Bohu.
-Ne se mnou, a ne tady. -Ne. Tak jsem to nemyslel.
Miluji tě, ale nedám přednost tobě ani nikomu jinému před Jeho vůlí.
A co když je Boží vůlí vybrat si mě?
Pořád to opakuješ, ale zeptal ses ho vůbec?
Neustále.
-Odpověděl? -Zatím ne. Ale…
To je naše odpověď.
Kdybychom si byli skutečně souzeni, bylo by to jednodušší.
Nemuseli bychom stále bojovat proti proudu
nebo rozbíjet mou rodinu.
Davide, ani moje matka tu není.
Já vím.
Bojím se, že jsme sobečtí.
Míkol, prosím.
Rozhodla jsem se.
Pokud mě miluješ, budeš to respektovat.
To je kvůli Davidovi!
Není to jeho ani tvoje vina.
Bude to ale tvoje břemeno, které musíš nést.
Místo toho, abys soudil druhé, jak to dělají oni,
starej se o to, jakým člověkem se máš podle Božího přání stát.
Možná pak budeš tím, kdo naši rodinu vykoupí.
Tobiáši!
Můj králi.
Děkuji ti, Abnere, že jsi přivedl mého nejvzácnějšího hosta.
Řekni mi, Saule,
jsou tví „hosté“ násilím přivedeni do tvého stanu
uprostřed noci?
Hilo,
nepřivedl jsem tě sem ti vyhrožovat, ale apelovat na tebe.
Máme o čem mluvit.
Prosím, posaď se.
Raději postojím.
Kde je Ahinoam? Necestujete vždy společně?
Královna není tvoje starost.
Upřímně doufám, že není nemocná
nebo se nepotýká s démony duše, jako v poslední době ty.
Ujišťuji tě, Hilo, že jsem nikdy neměl jasnější mysl.
A Samuel by to měl vědět.
Přemluv svého manžela, který zjevně ztratil ze zřetele Boží záměr,
aby se rozhodl správně.
Zítra musí Samuel potvrdit svou podporu pro mě jako krále
před shromážděným izraelským lidem.
Držel jsi ho spoutaného jako vězně.
Ani to ho nepřesvědčilo, aby udělal, co si přeješ.
Proč by si to měl rozmyslet zrovna tady?
Pokud mu Bůh neodpověděl na tuto otázku,
pak je možná na mně, abych mu promluvil pravdu do ucha.
Nevidíš to?
Když jsou Samuelova slova příznivá tvému Domu, přijmeš je jako Boží.
A když nejsou, odmítáš je.
Buď Bůh mluví skrze mého manžela, nebo ne.
A pokud ne,
pak tvoje pomazání nikdy nebylo právoplatné.
Takže jsi prohrál tak jako tak.
Přijmi to a poznáš pokoj.
Nikdo nežije věčně.
A Samuelův čas skončí dřív, než by měl, pokud mi bude dál odporovat.
A Hilo…
strašně by mě tížilo, kdyby se něco stalo i tobě.
Hospodine zástupů,
prosím tě, abys jménem těch, kdo jsou stále věrní…
projevil svou lásku a laskavost svému lidu Izraele.
Opustili jsme totiž Adonaje.
Zhřešili jsme proti tobě.
A zhřešili jsme proti sobě navzájem.
Ty jsi však trpělivý
a soucitný.
Nepropadáš hněvu.
A tvé milosrdenství je hojné.
Kéž je naše oběť přijatelná v tvých očích, když vstupujeme do nového roku.
Osvoboď nás od hříchu,
odpusť nám naše viny.
A Bože, korunuj nás svým požehnáním
a svou milostí.
A kde jsi byla ty?
Jen si užít nočního vzduchu.
No…
Dobře.
DEN SMÍŘENÍ
Děkuji.
-Tady bys neměl být. -Jonatáne!
To je v pořádku.
Ne, v pořádku.
Nechte nás.
Pojď.
-Samueli. -Takže jsi dosáhl velkého vítězství.
Dobrá práce.
Vítězství vybojoval David.
Něco tě trápí.
On je ten Pomazaný.
Vyvolený Bohem, aby nahradil mého otce.
Je to tak?
Co ti říká tvé srdce?
Stal se mým přítelem.
A já ho učím dovednostem, které může použít, aby zničil mého otce,
mou rodinu, mě samotného.
Hrozí, že to zatemní mysl.
Poslouchej mě.
Nikdo, ani já, nemůže přesně vědět, co Adonaj zamýšlí
nebo jak se může projevit jeho vůle.
Opravdu věříš, že by David někdy ublížil tobě nebo tvé rodině?
Nevěřím.
Ale…
co je mým účelem?
Má-li usednout na trůn,
jsem největší překážkou.
Pak se staň jeho největším spojencem.
Pomoz Davidovi stát se mužem, jakým Bůh potřebuje, aby byl.
Jonatáne.
Mezitím
se pokus najít radost ve vlastním životě.
Umyj si ruce.
No tak.
Jsi mým velkým dlužníkem, synu Jišaje.
Zachránil jsem tebe i tvou rodinu před rychlou smrtí.
Co že jste udělal?
Vím, kým máš být, Davide.
Vím o pomazání.
Takže je to pravda.
Tvoje oči tě zrazují.
Neměj obavy.
Vložil jsem do králova ucha jméno jiného.
Jméno muže, který mi nebude chybět.
Zemřeli místo tebe, Davide.
Takže,
až se žezlo vrátí do Judy, jak bylo předpovězeno,
a ty usedneš na svůj trůn,
můj malý hudební válečníku…
vzpomeň si, kdo tě chránil.
Bůh si vyvolil.
Na tohoto kozla kladu všechny naše viny,
aby je odnesl do pustiny.
Ať odnese naši vinu daleko od nás,
aby tyto lidi už nikdy neposkvrnila.
Tvůj falešný Pomazaný už nedýchá.
Bůh mi ho zjevil, abych ho vymazal
z povrchu země.
Nyní ukaž lidu, že jsem Bohem vyvolený král.
Znovu mě pomaž, tady a teď.
Teprve pak zavládne v celé zemi mír.
Činím, co říká Bůh.
Ty to víš, Saule.
A to, oč žádáš, Bůh neřekl.
Ty jsi má skrýše,
před úzkostí mě chráníš,
vítězným jásotem mě obklopíš!
Selá!
Radujte se v Hospodinu a jásejte,
spravedliví, vesele prozpěvujte,
všichni upřímní!
Svůj hřích jsem však potom doznal tobě,
své provinění jsem odhalil.
Řekl jsem:
„Vyznám Hospodinu své zločiny!“
A tys mi odpustil mou vinu a hřích.
Selá!
A tys mi odpustil mou vinu a hřích.
Selá!
Hej.
Jsem s tebou, bratře.
Bojuji s tebou a truchlím s tebou.
Rozhodl ses špatně.
Saule…
nebojím se tě.
Nesloužím ti.
Tento oltář je pro kněze,
ne pro krále.
Dostaneš, co chceš.
Už se s tebou nebudu přít.
Přijmu to.
-Míkol… -Ale nemohu být po tvém boku.
Nečekej, že ti odpustím, Merob.
Nemůžu.
Jonatáne.
Moudrý muž mi řekl, ať se raduji ze života.
A já dbám na jeho slova.
Vím, co chceš.
Ale tohle…
my…
to nemůže být.
Cože?
Nechceš to také?
Řekla jsem ti, že můj bratr padl.
Ale neřekla jsem ti celý příběh.
Jmenoval se Izák.
Padl v bitvě u Michmaše.
Stejná bitva, která tě proslavila jako hrdinu Izraele.
Říká se, žes vylezl na skálu
a zaútočil na Pelištejce jen se svým zbrojnošem po boku.
Dva proti celému vojsku.
Můj bratr byl jedním ze stovek mužů,
které tvá statečnost inspirovala k boji.
A kvůli tomu zemřel.
Ať se snažím sebevíc,
a věř mi, že jsem se snažila,
nemůžu tě přestat vinit z jeho smrti.
Zachraňuji životy
a ty je bereš.
Je to tak prosté.
Sáro.
Jsi v pořádku?
Ty jsi má skrýše,
před úzkostí mě chráníš,
vítězným jásotem mě obklopíš!
Selá!
Radujte se v Hospodinu a jásejte,
spravedliví,
vesele prozpěvujte,
všichni upřímní!
Ty jsi má skrýše,
před úzkostí mě chráníš,
vítězným jásotem mě obklopíš!
Selá!
Radujte se v Hospodinu a jásejte,
spravedliví, vesele prozpěvujte,
všichni
upřímní.
Překlad titulků: Daniel Kallmunzer
Kreativní dohled Ludmila Vodičková ti.