AZ ELŐZŐ RÉSZEKBEN…
Az egyesített hadseregeinkkel fogunk Saul ellen harcolni.
Nincs köztünk olyan vezető, aki az öt sereg élére állhatna.
Főleg te nem.
Jóábbal feladatot kaptunk.
Biztos nagyon fontos.
És mit csinálunk?
Megszabadulunk a veszélytől és a családjától is.
Nem maradhat életben senki.
Menj! Menekülj, fiam!
Attól félek, hogy önzőek vagyunk.
Mikál, kérlek!
Döntöttem.
Elveszed Merábot. Én pedig elfogadom.
Egy tucat embert elvesztettünk.
Minden filiszteusnál volt egy.
Szén.
Vaskardokat ígértél, olyanokat, mint Góliáté.
Időre van szükségem, és még több ilyen anyagra.
És bátorságod jutalmaként
adok neked 1000 katonát.
Tényleg azt gondolod, hogy Dávid képes elvezetni egy sereget?
Bölcs döntés, ha népünk egyesítésére használjuk fel.
Az emberek szeretik.
GÓLIÁT LEGYŐZÉSE UTÁN EGY ÉVVEL
A FILISZTEUSOK A HATÁRVIDÉKEN HARCOLNAK
Az igaz virágzik, mint a pálmafa…
Erre!
Soha!
Magasra nő, mint a libanoni cédrus…
Az Úr házában vannak elültetve…
Támadás!
Istenünk csarnokában virágoznak.
De te, Uram, légy kegyelmes!
Állíts talpra engem, hadd fizessek meg nekik!
DÁVID HÁZA
Hadd fizessek meg nekik!
A dicső harcos!
Jonatán!
Még mindig verseket írsz.
Hamar eltelt ez az év.
Ennyi idő eltelt, és még mindig nem nőtt ki a szakállad.
Próbálkoztam.
Hogy vagy?
Annyit hallok a győzelmeidről, hogy már szinte unom.
Talán veszíthetnék, hogy ne und annyira.
Hogy van?
Mikál?
Amennyire tudja, lefoglalja magát.
Gyerekeket tanít.
Igen?
És a többiek?
Egy viszályokkal teli ház…
nem túl kellemes hely.
És Sára?
Még mindig gondolok rá.
De még mindig gyászolja a testvére halálát.
Nem tud szabadulni tőle.
A múlt fájdalma sokszor nem engedi, hogy lássuk, milyen öröm vár ránk.
Mit tehetnénk?
Előre tekintünk.
Rajtaütés!
Álljatok be védekezni középre!
-Pajzsokat! -Pajzsokat!
-Honnan jöttek? -Mindenhonnan!
Íjászok! Várjatok a parancsra!
Megölik a fivéredet!
-Újratölteni! -Újra!
Támadjatok, amikor fedezékben vagyok!
Ne állj fel!
Nyilakat kilőni!
Óvatosan!
Szállj le rólam!
-Támadás! -Védjétek Dávidot!
Erre! Támadás!
Vegyétek el a kardjukat!
Jonatán!
Vissza! Az erdőbe!
-Vissza! -Vissza!
Visszavonulás!
Vissza! Az erdőbe!
Utánuk!
Ki volt az?
Nem esett bajod?
Oáz! Emeld fel a kardod!
Nem.
Hé!
Könnyű, mint a toll.
Mégis erő lakik benne.
Ez az én kardom volt.
Adsz másikat?
Vedd el a holtak fegyverét!
Éliáb!
Ne szegülj szembe velem!
Akkor ne mondd meg, mit tegyek!
Ezt nézzétek!
-Szén. -Igen.
Már ez sem kerül vissza a filiszteus kovácshoz.
Ezek démoni kardok.
Dávid, mit gondolsz? Elátkozottak a fegyverek?
Itt is van egy!
Nem azok.
Jól van.
Valahányszor az utunkba kerülnek, egyre erősebbek és könnyebbek.
Minden filiszteusnak ilyen a kardja.
Isten hatalmas.
Láttam már olyan kardot, ami tökéletesebb volt ennél.
Nehéz.
Tudom. De fontos.
Az írás…
Az írás őrzi meg mindazt, ami előttünk történt.
Jákob,
Mózes és Noé történeteit is.
Ki tudja? Talán egy nap ti is ilyen történetet jegyeztek le.
Én Dávid történetét írnám meg.
Az óriásölő történetét.
Szép történet lenne.
Csak tudnám, hogyan végződik!
Dávid!
Saul ezreket ölt!
Dávid tízezreket!
Az óriásölő!
Dávid tízezreket ölt!
Saul ezreket ölt!
Dávid tízezreket ölt!
Saul ezreket ölt!
Dávid tízezreket ölt!
Dávid!
Sok idő eltelt.
Mikor bocsájtasz meg nekem?
Te hagytad el a hitvesi ágyat.
Mondani akarsz valamit?
Biztosan, különben nem jöttél volna a palotának ezen részébe.
Saul ezreket ölt!
Dávid tízezreket ölt!
Dávid!
A te nevedet kéne harsogniuk.
És a fiadét.
Az én nevemet is hallom.
Ezreket öltem meg.
Dávid tízezreket.
Igen. Dávid.
Dávid!
Ha tehetnék, még ma megkoronáznák.
Szétválasztotta a lányaidat.
A néped szemében feletted áll.
Veszélyt jelent.
-Miért nem akarod belátni? -Elég ebből!
A gyanakvásod lassan megmérgez itt mindenkit.
Én csak óvlak téged és a trónodat is.
Minél előbb belátod, annál jobb.
Dávid!
A hősünk visszatért.
Hallom, megint győztél.
Sok mindent meg kell beszélnünk.
Kell valaki, aki megszervezi az esküvőt.
Igen, de majd máskor, kérlek!
Most pihennék.
Hát persze!
Nem a szénért kell harcolnunk.
Olyan erős kardokat kell kovácsolnunk, mint ezek.
Ilyen fegyverhez nagy hő kell.
A filiszteusok nem ontanának ennyi vért
a bányáinkért ok nélkül.
Dávid szerint Góliát kardja még erősebb.
A győzelemhez szükségünk van arra a fegyverre.
És a tudásra. Vajon ki érthet hozzá?
NÓB A PAPOK VÁROSA
Köszöntlek, főparancsnok!
Mi járatban vagy a papok városában?
Őrzöl itt valamit.
Még az édesapád hozta ide. Látnom kell.
Tilos bárkinek megmutatnom.
Én tiltottam meg.
Próbálom megfejteni, mi van beleírva.
Filiszteus írás?
Többségben az. De van köztük régebbi is.
Egyiptomi, azt hiszem.
„Isten.
Kardok.”
Talán „Isten és kardok.”
Nem.
„A kardok istene.”
Ez egy aláírás.
Köszönöm.
Nem rossz.
Jobb is lehet.
Jól van.
Akár egy oroszlán.
Kérdezhetek valamit?
Milyen érzés…
felkentnek lenni?
Mint Józsué, Sámson…
vagy mint az apám volt?
Most is az. Apád a felkent.
Nem kell mentegetőznöd.
Mondd meg az igazat!
Milyen érzés?
Átjár az erő.
Akár a tűz.
Vagy a szilaj szél.
Mintha több lennék…
önmagamnál.
Minden érzésem felerősödik.
A szenvedély, az öröm.
Még a harag is.
Ez megrémít.
Félek, hogy egyszer magával ragad.
Erről nem beszélhetek senkinek.
Kivéve most, neked.
Senki sem érti.
Még én magam sem.
Néha úgy érzem…
hogy akit kiválasztanak, arra magány vár.
Te nem vagy egyedül.
Sajnálom, hogy nem lesz a tiéd a trón.
Köszöntelek, hercegnő!
Dávid!
Hallottam, hogy gyermekeket tanítasz olvasni,
ahogy régen engem.
Szeretem a szavakat.
Hiányzik az éneked.
Sokszor ültem ezen az erkélyen, és hallgattam a reggeli imáidat.
A nővéred szerint kukorékolok.
Nos, ő szeret sokáig aludni.
Hoztam neked valamit.
Elkezdtem saját dalokat írni.
Bár néha úgy érzem, hogy a szavaim…
Istentől valók?
Igen.
Neked akarom adni.
„Az Úr az én pásztorom.
Nem szűkölködöm.
Füves legelőkön nyugtat engem.
És csendes vizekhez terelget engem.
Lelkemet megvidámítja.”
Dávid, ez gyönyörű!
Egy pásztorról akartam írni.
Az az én világom.
Szerelmes énekeket is írsz majd a nővéremnek?
Nem.
Csak arról írok, ami igaz.
A sebeim még nem gyógyultak be.
Nem akarom feltépni őket.
-Mikál, én… -Örültem, hogy láttalak, parancsnok.
Hálát adok Adonájnak, hogy jól vagy.
Kerülsz engem.
A filiszteusokat nem érdekli, hogy boldog-e a házasságunk vagy sem.
Még sok csata vár rám,
-hogy méltó legyek a házhoz. -Elég!
Csak halogatod az esküvőt, kifogásokat keresel.
Sokáig távol voltál, hogy megvédd a népünket.
Eleget vártam.
Nézd, értem én! Még mindig szereted a húgomat.
Látom rajtad.
De Mikál továbblépett.
Boldogabb. A saját útját járja.
És te…
Elég bátor katona vagy ahhoz, hogy tudd, nem menetelhetsz visszafelé.
Eljött az idő, hogy eleget tegyünk apám kívánságának.
Kitűzzük az esküvő napját.
Egyetértesz?
A királyt szolgálom.
Tökéletes!
Amikor Endorban jártam, volt ott egy férfi.
Egy kovácsmester.
A kardok istenének nevezte magát.
Endorban?
Ábner!
A boszorkányok megbabonázták a fegyvereit.
De az igazi ereje a megmunkálásban rejlik.
Egy új fémet fedezett fel.
A legerősebb bronz is beletörik.
Meg kell találnunk őt.
Ráveszem, hogy tanítson meg minket a fegyverkészítésre.
A seregem meggyőzi.
Nem, ha bevonulunk Endorba,
eltűnik, mielőtt átlépnénk a város kapuját.
Ez nem egy sereg dolga.
Csak néhány emberé.
Te maradj ki ebből!
Királyom!
Saul!
Nálam jobban nem ismeri senki Endort.
Így van.
Pont ettől félek.
Elhagyatott, törvények nélküli vidék.
-A te múltaddal… -Tudom.
-Az már a múlté. -Ábner…
Az már a múlt.
Most csak a jövő számít.
Meg kell találnunk a kardok istenét.
Miért nézel így rám?
Úgy látom,
mostanában nem csak az ellenséggel harcolsz.
Kivel harcolok még?
Istennel tusakodsz, mint Jákob a régi történetekben.
Istennel?
Igen.
Igen. Harcolnék vele, ha megtalálnám.
Nem, Éliáb. Isten Dávid oldalán áll.
Miért öltöztünk kereskedőnek?
Figyelnünk kell valakit?
Ez talán baj?
Igen. Nem való nekem a rejtőzködés.
Utánajárok,
de add át az üzenetet…
Elolvasom, mi áll benne.
Itt vagyok.
Mi a baj?
Nem tetszik nekem az a férfi.
Nem értem, apád miért bízik benne.
Dóégban?
Nem bízunk benne. De hasznunkra van.
Bármely állat, amely a nevedben támad, egy napon ellened fordul.
Én csak…
aggódom.
Már itt tartunk?
Hol?
Hogy aggódunk egymásért.
Igazán kedves!
Mi történt?
Vacsorázunk.
Nem. Erről beszélek. Boldognak tűntök.
Szinte zavarba ejtő.
De neked is van egy jó híred.
Mi történt?
Kitűzték az esküvő napját.
Sok boldogságot!
Köszönöm.
Endor városa.
Gyilkosok, szökevények, árulók és bűnösök menedéke.
ENDOR A MÓRÉ DOMB LEJTŐJÉN
Legyetek éberek!
Akármit is láttok, őrizzétek meg a nyugalmatokat!
Ne sértődjetek meg semmin!
Ne keltsetek feltűnést!
Már megbocsáss!
De mit keresünk mi itt?
Szidónból jött kereskedők vagyunk, árunkat tisztes haszonnal kínáljuk.
Öljétek meg!
Csak ennyit kell tudnod, majd én beszélek.
Ábner!
Úgy hallottam, meghaltál.
Góliát megölt Elah völgyében.
Miért jöttél vissza oda, ahol nem látnak szívesen?
Keresek valakit.
Egy kovácsot.
A kardok istenének nevezi magát.
Ez a kovács jele.
A barátom
mindent ismer a város falain belül, ami értékes.
A saját lányát is eladná egy sékelért.
Huszonöt.
Hetvenöt.
Ötven. És ha tovább alkudozol, nem üzletelsz többé.
Látom, nem változtál, Ábner.
Izrael főparancsnoka!
Édesanyád biztos büszke rád.
Ne merd a szádra venni a családomat!
Vigyél a kardok istenéhez!
És mesélj el mindent róla!
Gyertek velem!
Emlékszem, az én esküvői ruhám
még nem ilyen drága kelméből készült.
De amit akkor éreztem, többet ért minden selyemnél.
Biztos, hogy ezt akarod?
Hát persze! Miért ne akarnám?
Ha csak a rang és a hatalom köti össze a házasságot,
és nem az érzelmek, annak meglesz az ára.
-Úgy látom, te könnyedén viseled. -Könnyedén?
Egyáltalán nem.
Tudod, anyám,
ha van valami, amit tőled tanultam, az az, hogy a szeretet
csak erőtlenné tesz.
Nem ezt akartam megtanítani.
Akkor nem figyeltem elég jól.
Észrevettem.
Szeretnék adni valamit.
Hogy tudd, mindig veled vagyok.
Gyönyörű!
Tetszik?
Nagyon.
Tiszteletben tartom a döntésed.
De ha ezt az utat választod,
meg kell keményítened a szíved.
Soha nem mutathatod ki, ha fáj.
Soha.
És szeretem az apádat.
Még mindig?
Még mindig.
Mondd csak, kedvesem!
Hogy vannak a lányaim?
Megbékéltek egymással?
Még keresik a módját.
Csak a család tud igazán fájdalmat okozni.
Az idő minden sebet begyógyít.
Kivéve azokat, amik elfertőződnek.
Tegyél egy sékelt a mérlegre, és meglátod, megváltozik a sorsod!
Ma este a réz ezüstté,
az ezüst pedig arannyá válik!
Testvérem, ez életem legjobb napja.
Van egy sékeled?
Nincs. Legutóbb eljátszottad a lovamat.
-Testvér! -Oáz!
A kígyók éhesek.
-A téteket! -Gyanús lenne, ha nem játszanánk.
Köszönöm. Megduplázom.
Kérem a téteket!
Sosem látom viszont, ugye?
Abban biztos lehetsz.
A téteket!
Ne gyertek közelebb!
Ez ő.
Engedjétek el a kígyókat!
Igen!
Ez az!
-Ne! -Ne!
Igazad lehet, Úriás!
Talán gyenge vagyok.
Én is arra tettem volna.
Nem is!
Kardok istene! Nagy utat tettünk meg, hogy megtaláljunk.
Valóban?
Talán tudsz segíteni.
Úgy hallottuk, jobban értesz a fémekhez, mint a kígyókhoz.
Megengedheted magadnak ezt a beszélgetést?
Kétszer annyit fizetünk, mint amit kaptál
az óriás kardjáért.
Az egy remek kard volt.
Nincs hozzá fogható.
Valóban.
Gyertek velem!
Gyertek közelebb!
Vas.
Már a neve is erőt jelent.
Miért erősebb a bronznál?
A tudás teszi.
A nagyobb hő erősebbé edzi a fémet.
Ha százával készíted ezeket,
rengeteg tüzelőanyagra van szükség.
Szénre.
A filiszteusok sok istent imádnak.
Az én népem csak egy Istent.
De én csak ezt tisztelem.
Ez dönti el az ember sorsát.
Gyere velünk Gibeába!
Taníts meg, hogyan készítsünk ilyen fegyvereket ezerszámra!
Elszöktem a filiszteusoktól,
mert nem akartam a börtöneikben raboskodni.
Miből gondolod, hogy a tietekben akarok?
Mert téged nem csak ez a penge érdekel.
Hanem a lányod is.
Edomita rabszolga.
Tudom a nevét is.
Betsabénak hívják.
Elvették tőled, hogy rendezd az adósságaidat.
Tudom, hol találod.
Gyere velünk Gibeába!
Taníts meg minket a fegyverkészítésre,
és újra láthatod a lányod.
Ne!
Majd én viszem.
Csapdába csaltak!
Vigyázz!
Jóáb!
Te nem mentél el Ábnerrel?
Arra kért, hogy maradjak.
Ábnerrel viszály támadt köztünk.
Hallottam, hogy olvasni tanítasz.
De te tudsz olvasni.
Igazad van.
Akkor talán hiába jöttem.
Mi bánt?
Mire gondolsz?
Semmire.
Mondd csak, mire gondolsz!
Bocsáss meg, hercegnő…
de a kezed…
Amikor aggódsz, tördeled a kezed.
Mindig megfigyelsz minden apró mozdulatot?
Csak azt, ami érdekes.
Dávid miatt aggódom.
Aggódom, amikor elmegy.
Hamarosan feleségül veszi a nővéredet.
Már az esküvő napját is kitűzték.
Nem tehetek róla.
A szívem az övé.
És mindig is az övé marad.
Jóáb, megtennél nekem valamit?
Bármit.
Védd meg Dávidot!
Most is ezt teszem.
Kezia!
Dóég! Nem kéne itt lenned.
A szolgálók lakrészén?
Mindenki szolgál valakit.
Mindketten lehetőségeket keresünk.
Látom, gyengélkedsz.
Hívjam az őrt?
Ne! Tudnom kell, hogyan gyógyította ki magát a király az átokból.
Én mégis honnan tudnám?
Nincsenek olyan titkok ebben a palotában, amelyekről ne tudnék.
Nem segíthetek.
Nem tudsz, vagy nem akarsz?
Talán emlékeztesselek arra, hogy én hoztalak ide?
Megmentettelek, Kezia.
Saját magamat mentettem meg.
Dóég! Nem akarok többé tőled semmit.
Talán el kellene mondanom a királynak, hogy miket hallok.
Talán nekem kéne beszélnem vele. Végignézném, ahogy elveszíted a fejed.
Már nem rendelkezel felettem, Dóég.
Az én akaratomtól függ az életed.
Szégyelld magad!
Te jó ég!
Térdre, izraeliták!
Eressz!
Csak Isten előtt térdelek le.
Én sem vagyok akárki.
El papnője,
Baál úrnője és Aséra nővére vagyok.
Le fogsz térdelni Endor boszorkánya előtt!
-Mi ez? Mi közelít? -Hé!
Azt mondtad, soha többé nem jössz haza.
Üdvözöllek, anyám!
Mondd csak, Ábner!
Azt hitted, nem fognak tisztelni?
Vagy hogy félni fognak tőled?
Számtalan okom lenne megölni téged.
Amiért nem áldoztál az isteneinknek.
Amiért a király mellett voltál, amikor betiltotta a varázslást.
Vagy amiért megöltél egy endori lányt,
hogy tisztára mosd a családod bűnét.
Igen.
Bármelyik jó indok lenne.
Kérdezzétek meg a fiamat!
Ő majd megmondja, miért rettegnek tőlem.
A holtakkal beszélek.
Sok mindent megmutatnak nekem.
Nem hat rám ez a szemfényvesztés.
Mondd csak, Júda fia!
Még mindig kísért
az ártatlanok vére, akiket megöltél?
Hallom a sikolyaikat.
Éjjel téged is üldöznek.
Saul fia!
A király trónörököse.
De mégis, amikor a jövődbe nézek, semmit sem látok.
Csak egy megtört életet.
Herceg! Milyen érzés,
hogy a korona, amit neked szántak, más fejére kerül?
A korona annak a fejére kerül, aki méltó rá.
Ez elég nekem.
Kit hoztál ide, Ábner?
Ki vagy te?
Te a holtakkal beszélsz.
Én a teremtőjükkel beszélek.
És ő lát téged,
rajtam keresztül.
A nevem Dávid.
Nagy erő lakozik benned.
De egy hazugság felemészt.
Ha majd igaz életet élsz,
rettegni fog minden boszorkány és minden király, aki az utadba áll.
Az erőd elpusztítja a körülötted állókat.
És a házad sosem lel békére.
Engedjétek el őket!
Nem akarom, hogy a vérük beszennyezzen.
Még egy szóra, Ábner!
Hamarosan eljön a nap, amikor Saul háza elbukik.
Nem ellenség okozza a vesztét.
Önmagát dönti romba.
És te tehetetlenül nézed végig,
az utolsó leheleteddel.
GÁT VÁROSA, A FILISZTEUSOK TERÜLETE
Lenyűgöző!
Ilyen fegyverekkel legyőzzük a zsidókat.
Áttörünk a határ menti falvakon,
aztán felosztjuk egész Izraelt.
Máris a győzelmi zsákmányt osztogatod?
Ahogyan a kutya visszatér okádására,
úgy ismétli meg bolondságát az ostoba.
Győzelmet ígértél. De Filisztea még mindig fizeti az árát.
Óriásokról beszéltél.
Most pedig kardokat akarsz.
Több ezret.
Mindezt az én áldozatom árán.
Mindannyian áldoztunk érte.
Mennyi időre és pénzre lesz szükség ehhez?
Amennyi szükséges.
Megtalálom a saját kovácsaimat, és megvívom a saját háborúmat.
Talán ellenetek.
Köszönöm az ajándékot,
de nem vagyok bolond.
Nem. Te egy bölcs király vagy.
Akinek lejárt az ideje.
Dágon!
Ifjú herceg!
Te is apád sorsára akarsz jutni?
Vagy az új királyok nemzedékéhez csatlakoznál?
Csatlakozom hozzátok.
Jól van.
Akkor a tiéd apád trónja.
És Izrael egyharmad része.
Éljen Hanún király!
Többé ne szállj szembe velem!
Királyok vagyunk.
Megszabadultam egy akadálytól.
Filisztea királya volt.
És már nem az.
Ugyan, Ákis! Túl sokat gondolkodsz.
Figyelmeztetlek!
Ha hazudsz nekem a lányomról, megöllek téged,
az anyádat és az embereidet is.
És készítek ezer filiszteus kardot, csak hogy bosszantsalak.
Mindent megkapsz, amit ígértem.
Hallgassatok rám!
Az a boszorkány csak azért beszélt így, hogy összezavarjon titeket,
és viszályt szítson Izraelben.
Egy szót se szólajtok erről!
Beszélnünk kell.
Mondd csak!
Meddig játszod még a bolondot?
Az öcsénket felkente a látnok.
Újra és újra bizonyított a csatában,
tegnap este pedig megmentett minket a boszorkánytól.
Veszélyt jelent önmagára és az egész családunkra.
Nem, Éliáb. Nem Dávid az ellenséged. Hanem saját magad.
Lásd be!
Nem te vagy többé a család megmentője.
És akkor?
Tudod, ki tette Dávidot hőssé?
Isten.
Ez istenkáromlás.
Hogy ismerhetné a sorsunkat?
De mégis igazat mondott rólad…
ezért bevallom, félek a saját jövőmtől.
Jonatán, egyikünk sem tudja, hogy mi vár ránk.
De egy dologban igaza volt.
Hűnek kell lennünk önmagunkhoz.
Örüljünk minden új napnak!
Isten nem ígér nekünk újabb holnapot.
És ennyi szenvedés után…
elindulok a világosság felé.
És ha rám talál a szerelem,
nem engedhetem el.
Jonatán!
Te mit keresel itt?
És most mihez kezdjünk?
Királyom!
Dávid!
Sikerrel jártatok?
-Elhoztátok a kardok istenét? -Igen.
De beszélnem kell veled valamiről.
Mondd hát!
Nem tudom…
Nem fogom elvenni Merábot.
Nem akarok szembeszegülni veled, de tudom az igazat.
Ha őszintén szeretnénk egymást, engedelmeskednék neked.
De a szívem mélyén tudom, hogy nem lehetünk egymáséi.
És ha nem engeded, hogy Mikált válasszam, hát legyen!
Végül is, mi keresni valóm van nekem a királyi családban?
Mit akarsz ezzel mondani?
Te most…
szembeszállsz velem?
Hű vagyok önmagamhoz.
Éljen soká a király!
Dávid!
Isaiás fia!
Minden döntésnek ára van.
A hazugságoknak is.
A sorsunkat Isten irányítja.
Tedd, amit kell!
A feliratot fordította: Usztics Anna
Kreatív supervisor Julia Bekesne Hegy