AZ ELŐZŐ RÉSZEK TARTALMÁBÓL
Igyunk az én gyönyörű lányomra, Mikálra, és újdonsült fiamra, az óriásölőre!
-Megtennél nekem valamit? -Bármit.
Védd meg Dávidot!
Most is azt teszem.
A kard el van átkozva. Még sosem láttam ilyet.
Vidd el Nóbba! Rejtsd el a szent tárgyak közé!
Azt beszélik, Sámuel járt nálunk.
Ha többet tudnál róla,
-elmondanád? -El.
Ez Dávid miatt van!
Nem az ő hibája. És nem is a tiéd.
Te leszel az, aki megváltja a családunkat.
Miért kegyelmeztél meg?
Ideje, hogy a saját kezedbe vedd a sorsodat!
-Megölted Dinát! -Senki sem tudhat arról, amit ma láttál.
Az az áruló, akit kerestél, mindvégig itt volt a házban.
A felkent nem más…
mint Dávid.
Mondd el az igazat!
Sámuel téged választott?
Nem ő.
Isten választott engem.
DÁVID HÁZA
Nem akarok ártani neked.
Ne kényszeríts arra, hogy harcoljak veled!
Vigyázz, fiú!
Okkal vagyok én a király.
Megmondtam. Nem akarok harcolni veled!
Isiás!
Fogd el!
Ne hagyjátok, hogy megszökjön!
Őrség!
Találjátok meg Isaiás fiát!
Dávid!
Ne!
Utánam!
Őrség! Utána!
Ábner, gyűjtsd össze az embereimet!
-Meglátjuk, el tudnak-e bánni vele. -Éliáb!
Mi történt?
-Fogjátok el! -Ne…
Hagyjatok! Ne!
Mit művelsz?
Vigyétek el!
Mit művelsz, Jóáb?
Jóáb!
Ne!
Az öccse, Dávid, elárulta a királyt.
A saját szememmel láttam.
Tudom, hogy sokan szolgáltátok, és harcba mentetek vele.
De aki hűséges marad Dávidhoz, az Saul házát árulja el.
Legyen 20 katona a város minden kapujánál!
Kutassatok át minden házat, minden mezőt, a trágyadombokat is!
Találjátok meg!
A keleti kapu felé ment.
Megsérült, igyekezzetek!
Menjetek!
Dávid! Mi történt?
Szedd össze a holmidat! El kell mennünk.
Miért? Dávid!
-Mennünk kell. -Megsebesültél.
Dávid! Nézz…
-Mi történt? Ki tette ezt veled? -Az apád.
Micsoda? Nem.
Megint beteg. Elmegyek hozzá.
Nem érted. Megpróbált megölni.
-Hogyan? -Azonnal el kell mennünk.
Szedd össze a holmidat!
-Ne, Dávid, várj! Hagyd abba! -Mikál, kérlek!
Kérlek! Mondd el az igazat!
Miután megismertelek,
Sámuel eljött Betlehembe,
apám házához.
Felkent engem.
Minek kent fel?
Királynak.
-Sietnünk kell. -Királynak?
Mennünk kell.
Te tudtad.
-Végig tudtad! -Mikál! Kérlek!
Akkor is, amikor játszottál neki, amikor hűséget fogadtál neki.
-Hűséges vagyok. Hozzád is. -Amikor vigasztaltál
-a gyászomban. -Nem.
Akkor is tudtad. Hozzád fordultam, sírva.
Meg akartalak védeni, ezért nem szóltam.
Eltitkoltad volna előlem.
-És a gyermekeink elől. -Mikál!
-Sosem mondtad volna el… -Megöletett egy ártatlan családot.
-Nem. -A szomszédaimat.
Mert azt hitte, más a felkent.
-Nem. -Reméltem, hogy sosem kell megtudnod.
Elmondok mindent, amint biztonságban leszünk.
-Bízz bennem! -Hogy bízhatnék benned?
Az elejétől fogva hazudtál nekem.
Sosem hazudtam neked.
Te vagy az oka a gyötrelmének.
Te jelented a fenyegetést a trónra.
-Miattad száműzte anyámat. -Nem hazudtam.
-Miattad! -Nem. Isten választott ki engem!
Isten atyámat választotta.
Igen.
Drágám! Kérlek!
Ha itt maradsz, fel fog használni ellenem.
Te is tudod, mire képes.
Dávid! Gyere, gyorsan!
Menned kell! Gyere! Gyorsan!
Menned kell!
-Megtalállak. Menj! -Kérlek!
-Mikál! Kérlek! -Menj!
Kérlek!
Egy pillanat! Menj!
-Mikál! -Jóáb!
Idebent van?
Igen.
Jóáb. Félek.
Nem lesz baj. De el kell mennie.
Nincs sok időtök. Pár percetek maradt.
Ennyit tudtam segíteni.
Dávid!
Mikál! Gyere!
Gyere!
Elárulta a királyt!
Ti nézzétek meg a nyugati kapunál!
Igenis, Joáb!
-Megvan? -Nincs, parancsnok.
-A házában voltatok már? -Nincs ott.
-Te magad nézted meg? -Igen.
Mikál!
Egy pillanat! Felöltözöm.
-Nyisd ki, Mikál! -Egy pillanat!
Ábner!
Itt van?
-Dávid… -Az igazat mondd!
-Alszik. Nincs jól. -Állj félre!
Félre!
Ábner! Nem érzi jól magát.
Állj meg! Mit…
Megőrültél?
Megpróbálta megölni atyádat és Isiást.
A saját szemeddel láttad?
Ábner!
Hova ment?
-Nem tudom. -Mit mondott neked?
Semmit.
-Biztos mondott valamit. -Nem, semmit.
Mikál! Ne hazudj nekem! Te is meg akarsz halni?
Mit mondott neked?
Azt mondta, hogy ő a felkent király.
A király? Ez lehetetlen!
Mire készül?
Hová ment?
Eressz el, kérlek!
Vedd le róla a kezed!
Gondold meg jól, mit csinálsz!
Innen már nincs visszaút.
Nem is kell, ha Dávid lesz a király.
Áruló!
Hagyd el a szobát!
-Vége van, Ábner! -Ne! Jóáb! Kérlek!
Ne tedd!
Ne!
Mikál! Az apád beszélni akar veled.
A helyedben megfontolnám, mit mondjak a királynak.
Hercegnő, menjünk!
Őrség!
Jóáb! Mi történt?
Saul tudja az igazat.
Miről?
Dávidról.
Nem értem.
Te mióta tudod?
Elég régóta.
Jóáb, én megpróbáltam…
Nincs időnk.
Ábner katonákat küld az otthonodba.
-Menj! -És veled mi lesz?
Összeszedek pár katonát.
-Menj! -Jól van.
Kuzin, miért teszed ezt?
Mert ez Isten akarata, nem igaz?
Atyám!
-Atyám! -Éliáb!
-Mi történt?
Mennünk kell. Azonnal!
-Mégis hová? -Dávid titka kitudódott.
-A királyi őrség közeledik. -Megyek.
Éliáb! Nem hagyom el az otthonunkat.
Felgyújtják a házat.
Ha itt maradsz, benne fogsz égni.
Dávid most már Izrael hercege.
-A király nem merne megölni minket. -De igen.
És meg fogja tenni.
Higgy nekem! Menekülnünk kell.
És Dávid? Biztonságban van?
Nem tudom. Őt nem tudom megmenteni.
De a családunkat igen. Gyere!
Szedjétek össze a holmitokat, és búcsúzzatok el a háztól!
Semmit se hagyjunk hátra!
Gyere, Abi! Segíts nekem! Gyere!
Örülök, hogy a családoddal vacsorázunk.
De jó lett volna még kettesben lenni.
Miért ez a nagy sietség?
Ez hagyomány nálunk. Minden újholdkor összeül a család.
Bár nem maradtunk sokan.
Mi volt ez?
A földre!
Állítsátok meg a szekeret!
Dávid!
Egyedül vagy?
Igen.
Mit keresel itt?
Atyád tudja.
Megpróbált megölni.
-Micsoda? -Az egész palota engem keres.
De bármit is mondanak majd rólam, hazugság.
Hűséges vagyok a királyhoz.
Sosem vétettem ellene, esküszöm!
Ha vétkes vagyok bármiben, végezz velem!
Nem értem.
Ha rájött volna, elmondta volna.
-Figyelmeztettelek volna. -Tudja,
hogy barátok vagyunk.
Jonatán, te vagy az egyetlen, akiben bízhatok. Kérlek!
Segíts nekem!
Fivéremként szeretlek…
mintha a lelkem része volnál.
Maradj itt!
Kiderítem, mi történt.
Várj!
Add ezt oda Mikálnak!
Rejtőzz el, míg nem múlik el a veszély!
Honnan fogom tudni?
Van egy mező a keleti fal alatt.
Holnap ott fogok íjászkodni.
Ha a nyílvessző átrepül a fegyverhordozómon, nem jártam sikerrel.
Menj biztonságos helyre!
Bocsáss meg!
Nem én választottam ezt.
Nincs mit megbocsátani.
Apám választotta ezt az utat.
A férjedért hullatod a könnyeidet, aki elárult engem?
Most értesültem Dina haláláról.
Könyörgök neked!
Ne legyen több vérontás!
Kérlek!
Nem kell magyarázkodnod.
A nővéred mindent elmondott.
Elmondta, hogy miért árultál el engem.
Azt mondta, hogy az árulást…
rád kényszerítették.
Dávid megfenyegetett téged, hogy megöl.
Ez igaz?
Sajnálom.
Én sodortalak veszélybe.
Nem lett volna szabad hozzámenned.
Most már biztonságban vagy.
A karjaimban.
Meráb!
Jonatán hamarosan megérkezik.
Nehezen viseli majd a hírt.
Minden eddiginél jobban számítok a hűségedre.
Igazad volt, testvérem!
Isten Dávidot választotta.
És nekünk csak ez maradt.
Éliáb!
Figyelmeztettem.
Újra és újra.
De sosem hallgatott rám.
Ennek oka van.
Belefáradtam, hogy mindig Dávid sorsáról beszélünk.
Valahányszor megbotlik, azt mondjuk: „Ez Isten akarata.”
Minden zűrzavart mi simítunk el. Miért?
Én a te feladatodról beszéltem, Éliáb!
-Miért vetted el azt a nőt feleségül? -Hogyan?
Miért?
Miért nem örültél azoknak, akiket anyám szült neked?
Éliáb! Gyere velem!
Ide hallgass!
A családunk megváltásának a terhét
én aggattam rád.
Nem volt tisztességes tőlem, de ez a feladatod véget ért.
Nem kell tovább cipelned ezt a terhet.
Eddig én cipeltem.
És most is én cipelem. Olyan dolgokat tettem, atyám…
amiket nem tudok elfelejteni! Nem tudok vezekelni értük.
-Isten minden bűnt megbocsát. -Ezt nem tudhatod.
Azt tudom,
hogy döntened kell.
Ne tápláld tovább a keserűséget, Éliáb!
Különben felemészt téged.
Engedd el!
-Engedd el! -Nem megy.
Nem tudok megbocsátani neki.
-Hallgass rám! -Kérlek, atyám!
Nem a testvérednek kell megbocsátanod.
Ne törődj Dávid útjával!
Meg fogja mutatni Isten, hogy mit kíván tőled!
-Nem. -Csendesedj el!
Nyugodj meg!
Be kell fejezned a harcot!
Elég volt.
Nem.
Vigyázz rájuk!
Várj! Éliáb! Hová mész?
-Éliáb! -Mit számít?
Ezt ő küldi.
Mit ír benne?
„Légy erős és bátor!”
Jonatán, igaz ez?
Sámuel őt nevezte meg?
Üljetek le!
Ülj le!
Sokan hiányoznak az asztaltól.
Mi igaz a pletykákból?
Azt mondják, atyám, a nagy király,
meg akarta öletni Izrael egyik hercegét.
Ilyet biztosan nem tennél.
A megkérdezésem nélkül.
Kitől hallottad ezt?
Dávidtól.
Megkeresett.
Megkérdezte, visszatérhet-e az apja házába imádkozni.
És te megengedted?
Igen.
-Hagytad elmenekülni? -Mi elől menekül, atyám?
Jonatán!
Ezt nem lesz könnyű hallanod.
Dávid megpróbálta megölni atyádat.
Nem. Igazából mi próbáltuk megölni.
Ott voltam a filiszteus kovácsműhelynél.
Megpróbálta megölni atyánkat. Láttam.
Atyám!
Emlékszel a reménytelenségre?
Egy ember védett meg téged és Izraelt.
Emlékszel, amikor az óriást legyőzte?
Az már régen történt.
Emlékezz arra, hogy Dávid szeret téged!
Szereti Mikált és engem is.
Sosem ártana nekünk.
Az életemre…
esküszöm.
Veszélyt jelent ránk.
Dávid nem jelent veszélyt ránk.
Te, hitvány asszony fia!
Azt hiszed, nem tudom, hogy Dávid barátságát választod,
-ahelyett, hogy hű lennél hozzánk? -Dávid hűséges hozzád.
Amíg Dávid él, te nem juthatsz trónra.
Csak az a trón szilárd, amelyen igaz király ül.
És nem szolgálja az igazságot Dávid megölése.
Szembeszállsz velem?
Igen.
-Hogy merészeled? -Dávid ártatlan.
Elárultál.
Elárultad Saul házát!
Te pedig elárultad Istent, aki felkent téged!
Atyám!
Sajnálom!
Jonatán! Várj!
Szégyellem, hogy a fiad vagyok.
Ez szörnyű lövés volt.
Megzavartál.
-Visszahozom. -Ne!
Túl messze van.
Elmegyek érte. Sétálok egyet.
Ezeket vidd vissza a fegyvertárba!
Köszönöm, Ruben!
Nem biztonságos.
Elrendeltem, hogy a keleti őrséget hívják vissza,
hogy elmehess Ráma felé.
Sámuelhez.
Gondolom, oda tartasz.
Igen.
Sajnálom.
Megpróbáltam. De atyám hajthatatlan.
Attól félek, hogy most látlak utoljára.
Hoztam neked egy ajándékot.
A költőnek.
Jonatán, mindig szeretni
és szolgálni foglak.
Szeretnék kérni valamit.
Kérhetsz bármit!
Még senkinek sem mondtam, de…
Sára gyermeket vár.
Apa leszel.
Dávidnak akarod nevezni? Megengedem.
Nem.
Könyörületet kérek tőled
és kegyelmet,
amikor trónra ülsz.
Apám szerint bolond vagyok,
mert amíg te élsz, nem lehetek király.
-Én… -Még őrületében és irigységében is
igazat mond.
Ez az igazság rád is vonatkozik.
Jonatán!
-Én sosem… -A királyok megszilárdítják a hatalmukat.
Olyasmit tesznek, amit sosem akartak. Láttam már ilyet.
Add a szavad! Esküdj meg nekem, hogy sosem fogod bántani a családomat!
Hogy megvéded őket…
amikor én nem tudom.
A szavamat adom.
Esküszöm.
-Kegyes leszek a családodhoz. -Esküdj meg arra is,
hogy nem tagadod meg a hűségedet házam iránt,
akkor sem, ha már minden ellenségedet legyőzted.
Sosem leszel az ellenségem. Örök szövetség van kettőnk között.
Dávid háza maradjon fenn mindörökké!
Uralkodásod tartson örökké!
Jonatán!
Nem én akartam ezt.
Jonatán! Én nem akartam ezt.
-Te jobb király lennél. -Nem.
Nem.
Isten nem követ el ilyen hibát.
RÁMA A LÁTNOK OTTHONA
Tessék, idd meg ezt, nehogy lázas legyél!
Reszketsz.
Sietve távoztam, nem hoztam magammal semmit.
És Mikál?
Egyedül jöttem.
Egyedül?
Nem, pásztorfiú.
Te még akkor sem vagy egyedül, ha nincs veled senki.
Köszönöm.
Sámuel, muszáj mindig rébuszokban beszélned?
Így beszélek?
Mindig is szerettem a rébuszokat.
Talán írhatnál egy dalt az egyikről.
„Sámuel dala.”
Nem tudom, mit tegyek.
Hogy hová menjek.
A csatában mindig van tervem.
Most is kellene egy.
Meg kell találnod a belső békéd.
El kell csendesítened magad itt és itt.
Megpróbálom.
Amikor azt mondtad, hogy hallgassam a szél hangját, megtettem.
Meghallgattam.
-De csak a szelet hallom. -Türelmesebbnek kell lenned.
Adj neki időt!
Isten beszélni fog hozzád,
ahogy hozzám is beszélt már sokszor.
Milyen érzés?
Tényleg hallod a hangját?
Szavai úgy áramlottak át rajtam,
mint a hűs forrásvíz.
És a torkomat fojtogatták, mint a homok.
Úgy visszhangoztak bennem, mint kalapácsütések az üllőn.
Ha a szavai időnként megmelengették a szívemet,
máskor megégettek belül.
De azt elárulhatom neked, hogy mostanában nem szavakat hallok.
Hanem zenét.
Isten zenéjét.
És hogy ki játssza?
Egy pásztorfiú.
Igen.
Sámuel, néha…
azt kívánom, bárcsak visszatérhetnék a hegyekbe!
Ott senki sem ismert.
Én pedig családban akartam felnőni, nem pedig a tabernákulumban.
De a történelem nem a hegyek biztonságában kovácsolódik.
Aki szolgálatra
és nagy dolgokra hivatott,
annak nagy árat kell fizetnie érte.
A különleges életért nagy árat kell fizetni.
Nagy és nehéz feladat vár rád.
Nem ok nélkül bízta rád Isten ezt a feladatot.
Ezért most
északra indulsz, Nób városába.
Felmész a hegyre a nyugati lépcsőn,
hogy ne lássanak meg.
Rendben.
Bújj el a papok között,
és várj az Úr szavára!
Ő megmondja neked, hogy mit kell tenned. Ebben biztos vagyok.
Dávid, ne felejtsd el!
Amikor legutóbb szembenéztél a legnagyobb félelmeiddel,
legyőztél egy óriást.
Igen.
De most a saját családommal kell szembenéznem.
Sault apámként tiszteltem.
Én fiamként szerettem.
Nem kell szembeszállnod vele.
Majd én megteszem.
Sámuel!
Meg fog ölni.
Meg fogja próbálni.
Miért mondtad, hogy Dávid megfenyegetett?
Mert már csak egymásra számíthatunk.
Mikál, megmondtam neked, hogy a férfiak őrültek.
Az összes.
Az az éjszaka…
olyan távoli már!
Egy pillanatra
boldogok voltunk, és most…
Dávid hazudott nekem.
Nem az, akinek mondja magát.
Mondtam már,
mind őrült.
De…
ő a férjem.
És szeretem.
Tudom.
-Nem tudom… -Sajnálom!
Nem tudom, hogyan…
Sajnálom. Tudom.
Utálom a trónt.
A trón csak azt tükrözi, aki ráül.
Nem.
Igazi méreg.
Megöl mindenkit, aki ráül.
Tudom.
NÓB A PAPOK VÁROSA
Isten papja!
Ezek a lépcsők szentek. Miért másztad meg őket?
Azért jöttem, hogy felajánljak 1000 juhot a király nyájának legjavából,
ha segítetek
megszabadulni egy átoktól.
Az istenetek kínoz engem éjjel-nappal.
Sajnálom. Nem segíthetek.
És nem vagy méltó ehhez a szent helyhez.
Dávid, miért jöttél ide?
Sámuel küldött. Áldását küldi.
Egyedül jöttél?
Egy titkos és sürgős megbízatást teljesítek a királynak.
Van nálatok fegyver?
Egy kard? Vagy egy íj?
Sietve kellett távoznom.
Itt nincsenek fegyverek,
csak egy kard.
Gyere velem!
Góliát kardja.
Csak ez van nálunk.
Ha szükséged van rá, vidd el!
Köszönöm.
Emlékeznem kellett erre.
Mire?
Isten nagyságára.
Atyám!
Itt vannak a katonák.
-Kit keresnek? -Dávidot.
A király megőrült.
Hűek vagyunk hozzád, Dávid.
Álljatok fel!
Hogy találtatok meg?
Követtelek, mint egy farkas.
-Követtek titeket? -Nem. Gyorsan jöttünk.
Atyám! Üzenet érkezett Edomból.
A király maga jön ide, hogy a segítségről beszéljen veled.
Kész új szövetséget kötni.
A fiam megtanulta a tárgyalás művészetét.
Jól van.
Van egy tervem arra is, hogyan állítsam magunk mellé a törzseket.
Főleg Júda törzsét.
Ehhez a húgaimra is szükség van.
Királyom!
Királyom…
Láttam valamit, ami érdekes lehet.
Dávid a papok között bujkál Nóbban.
Megtaláljuk. És visszahozzuk!
Nincs felesleges erőszak!
Szent emberek vére nem tapadhat a kezünkhöz.
Indulás!
Állj!
Állj félre, próféta!
Elállod az utat.
Nem.
Ti álltok Isten kiválasztottjának útjába.
Sámuel! Állj félre!
Mit vársz tőlem? Mit tegyek?
A testvéremhez beszélsz. Számomra nincs mondanivalód?
Mit akarsz, mit tegyek?
Leülhetek?
Parancsolj!
Ez apám efódja.
Tíz nemzedék óta itt van, ezen a szent helyen.
Úrim és tummim.
Útmutatásra van szükséged.
Igen.
Mi történt?
Hogy haltak meg?
Önkezükkel vetettek véget az életüknek, hogy megszabaduljanak a gyötrelemtől.
Jól ismerem ezt a gyötrelmet.
Hol van?
Hol van Sámuel?
Őrzi a Nóbhoz vezető utat.
Mozgósítsd a királyi őrséget!
Hány embert kérsz?
Az összeset!
Köszönöm a segítségetek.
Északra indulunk, az Adullám-barlanghoz.
Az Gát közelében van.
Igen. Saul oda nem jön utánunk.
Legyetek készen! Alkonyatkor indulunk.
Megátkoztad az embereimet, ahogy engem is.
Senkit sem átkoztam meg.
Állj félre, Sámuel, és életben hagylak!
Nem engedhetlek tovább titeket.
Ezer katonával jöttem.
Nekem csak egyvalaki segít,
mégis elegen vagyunk.
Ne kényszeríts arra, hogy lesújtsak rád!
Én nem tenném a helyedben.
A kínjaid még nem értek véget, Saul.
Sőt, már megfertőztek teljesen.
Hazudsz!
Legyőztem az átkot!
Nem. Te magad lettél az átok.
Védjétek meg a királyt!
Istent nem lehet kigúnyolni!
A sötétség úrrá lett rajtad!
Nézd csak, mi lett belőled!
Többé nem foglak gyászolni.
De te szólsz majd hozzám Isten nevében.
Ne!
Nem ez lesz a sorsom.
Én irányítom a saját jövőm!
A sorsomat.
Mondd el, hogy mit látsz, Saul, Kísh fia!
Beszélj!
Látom a koronámat…
valaki másnak a fején.
Mondd ki a nevét!
Hadd halljam!
Nem!
Mondd ki a nevét!
Halljam!
Dávid!
Mi történt?
Nem tudom.
Menjünk!
Királyom!
Saul király!
Dóég vagyok.
-Hol van Sámuel? -Elment.
A vérnyomok kelet felé haladnak.
Megkeressem?
Ábner!
Királyom!
Hová menjünk?
Nób felé.
Véget vetünk ennek.
A katonák nem tudnak továbbmenni.
Királyom!
Az én embereim erősek.
Jól van. Hozd őket!
Gyertek utánam!
NÓB A PAPOK VÁROSA
Mi történt?
Fiam!
Fogd az efódot, és menj el!
Meg kell védened. Majd én elintézem. Indulj most rögtön!
Királyom!
Barátaim!
Miért jöttél ide?
Miért árultatok el engem?
Elárultunk?
Akhimélek!
Nézz a szemembe, és mondd el az igazat!
Miért bújtattad az árulót?
Hogy fellázadhasson ellenem?
Kiről beszélsz?
Isaiás fiáról.
Dávidról?
A szolgáid között nincs nála hűségesebb.
Fellázadt ellenem. Ti pedig segítettetek neki.
Vagy talán nem?
Mondd meg az igazat!
Odaadtam neki a szent kenyeret és Góliát kardját is.
Csak ennyit tettem.
Góliát kardját?
Háborút indít ellenem.
Nem tudtam erről.
Belefáradtam már a harcba.
Mi nem harcolunk ellened.
Mindannyian téged szolgálunk. Ahogy Dávid is.
Akkor hadd kérdezzek valamit, Ahitub fia!
Ha Sámuel, a próféta azt mondaná, hogy az Úr mást kent fel,
hogy Isten valaki mást választott…
te kit szolgálnál?
Istent szolgálnám, nem az embereket.
Ahogy mindannyian.
Köszönöm az őszinteséget.
Öljétek meg őket!
Saul! Ők Isten szolgái.
Ugyanúgy elárultak engem, mint Dávid.
Öljétek meg őket!
Királyom!
Barátom!
Bármit megtennék érted, Saul.
De ezt nem.
Majd én megteszem.
Örömmel.
Gyújtsatok fel mindent!
Az isteneiket és az átkait is!
Öljetek meg mindenkit!
Mit tettél?
Azt, amit kellett.
Sámuel!
Drágám!
Sámuel!
Hila!
Hát nem gyönyörű?
Isten teremténye.
De…
úgy érzem,
hogy valami szörnyűség történt.
Pihenj, Sámuel!
A szereped véget ért a nagy tervben.
Isten a tudója…
hogy…
megpróbáltam.
Nem!
Jól harcoltál.
Jól teljesítettél.
Igen.
Gyönyörű!
GÁT VÁROSA A FILISZTEUSOK TERÜLETE
Az óriásölő a hegyekben van, Adullám barlangjában.
Vadásznak rá.
Kicsoda?
Saul.
Saul?
A legszebb munkám.
Hányat készítettél?
Ezret a betakarításig.
Keresd meg Dávidot! Utána találkozunk a falumban!
Amint tudok, utánad megyek.
Apám előtt kell megtalálnom.
Légy óvatos!
Sára!
Ne aggódj! Nem esik bajom.
-Nem. De értsd meg… -Háború közeleg.
Tudom. Biztonságban leszünk.
Menj!
Figyelnek minket.
Kuzin!
Nehéz volt téged megtalálni.
Harcolni akartok velem?
Éliáb!
Nem, fivérem.
Azért jöttünk, hogy szolgáljunk.
Légy kegyes hozzám, ó, Isten, légy kegyes hozzám!
Hisz nálad keresett menedéket a lelkem
Szárnyaid árnyékában találok menedékre
Míg el nem vonul a vihar.
Királyom!
Bemutathatok valakit?
Végre megérkezett Edom királya.
Megölhetsz,
de akkor sosem tudod meg, milyen sors vár rád.
Nagyobb királlyá tehetlek,
mint amilyen az apád.
Mutasd meg, mi a célod!
Mi vár rám a mennyei királyságodban?
DÁVID HÁZA
A feliratot fordította: Usztics Anna
Kreatív supervisor Julia Bekesne Hegy ?