BASERAD PÅ VERKLIGA HÄNDELSER
SÖNDERFALLET
Okej, Carlinhos. Så du ska provspela för Atlético?
Nästa söndag. Jag har inte haft några fotbollsskor.
Och nu har du det?
Nej, men om vi hittar grejen så köper jag ett par.
Så det här vi letar efter är värt nåt, va?
Ja, det är bra grejer.
Lyssna. En riktig fotbollsspelare kan spela barfota, Carlinhos.
Det där stämmer inte.
Man behöver skor för att spela på planen.
Om du säger det så…
Spela barfota? Kom igen.
Ja.
-Pamonhas! -Hej!
Vi har curau…
13 SEPTEMBER, 1987
-Hjälp till. -Här.
STRÅLNINGSINSTITUTET I GOIÂNIA
Lúcio, lägg ner den. Den är värdelös.
Värdelös… Den är ju stor, Carlinhos.
Lämna den där. Kom.
Du måste skämta.
Inte alls.
Här finns det värdefulla prylar. Tro mig.
Carlinhos.
Var det här ett sjukhus?
-Det måste krylla av spöken. -Fåna dig inte. Kom igen.
Kom och kolla.
Där är den.
Den där saken?
Titta.
Sa jag inte det?
Det här är bly. Den är värd mycket.
Det här är konstigt, Carlinhos.
Vem skulle lämna nåt så värdefullt på en övergiven plats som denna?
Vem bryr sig om bly när det finns guld?
Sluta gnälla. Ta verktygen. Nu sätter vi igång.
-Du är ju knäpp. -Skynda dig.
Jag slår vad om att vi öppnar upp den helt förgäves.
Helt förgäves…
Här. Nu tar vi den här.
-Ta den här. -Vi kommer att få upp den på nolltid.
Då ska vi se.
Du vet vad du ska göra, va?
Jag kan mitt jobb.
Visst, det vet jag. Men du gör ändå fel. Titta.
-Kolla. -Passa dig.
Okej. Släpp.
Det är blandat med aluminium. Det är billigare än bly.
Trettonhundra dollar.
Den är tung. Två tusen.
Nej, då går jag back. Jag måste betala deras löner.
Femtonhundra.
Det är bly i den, Evenildo. Och jag måste köpa fotbollsskor.
Det är din turdag.
Du får 1 750, och det är mitt sista bud.
Som grädde på moset ger jag dig 50 extra
så du kan köpa nåt till din mamma.
Va? I kontanter.
1 750. Varsågod.
Och det här är till din mamma.
Och du, Lúcio…
-Tackar, Evenildo. -Ta en bärs.
Få se leendet. Du tjänade precis lite pengar!
Vi hämtar skottkärran imorgon.
Trodde ni att jag skulle köra tillbaka den?
-Hej då. -Hej då.
-Köp en ny hatt. -Han klagar alltid på hatten.
Vilken fjolla.
-Vrid på den. -Okej.
Hjälp mig få upp den. Kom igen.
Kom igen.
Nej, älskling. Jag är klar för idag. Jag ska stänga nu.
Hej då.
Oj.
Vad är det här?
Herregud.
TIO DAGAR SENARE
Tininha?
Hur är det?
Är allt okej?
Öppna.
Jag mår så illa, Evenildo.
Åh nej.
Det måste ha varit räkbakelsen. Vad var det jag sa?
-Jag mådde illa innan det. -Gjorde du?
-Drick lite boldo te. -Jag gör lite.
Har du sett min lunchlåda?
-Vilken? -Den glänsande saken. Har du sett den?
-Jag lämnade den i vardagsrummet. -Jag har inte sett den.
Hur kommer det sig?
-Går du igenom mina saker? -Toppen.
Jag sa ju det. Den är inte här.
Hör på.
Du har väl inte slängt den, älskling? För guds skull.
Du släpar med den där saken vart du än går, Evenildo.
Den måste vara på skroten.
Du borde inte ha tagit med den djävulska grejen hem.
-Djävulsk? -Ja, djävulsk. Jag säger det.
Den där saken gör alla sjuka. Du tror inte på mig.
Du bara skrattar.
Nej. Du är bara så söt när du är arg.
Nej.
Den åker ut idag. Jag har hittat en köpare.
Din man vet vad han gör. Jag kommer att tjäna storkovan.
-Okej. -Och vet du vad?
-Nej, det gör jag inte. -Inte?
Jag ska öppna en restaurang som ska heta Tininha's hemlagade mat.
Du kommer att bli berömd. Med dina magiska händer…
Vi kommer att bli så rika att jag kan sluta på skroten
och driva din restaurang.
-Okej. -Okej?
-Du luktar så gott. -Lägg av. Jag är inte på humör.
-Vi går till sängen. -Nej, jag diskar.
Okej.
-Du har inte sett lunchlådan? -Nej.
Raimundo.
-Ja? -Har du sett min lunchlåda?
-Nej. -Inte?
-Nej. -Fan.
-Hur ska jag veta var du lämnade den? -Den måste vara på skroten.
Precis.
Raimundo.
Ja, dona Antônia?
Hjälp mig, är du snäll.
-Ta den där fördömda lunchlådan. -Dona Antônia…
Den är tung.
-Ska jag gå ut den här vägen? -Ja.
Den är tung.
GOIÂNIA KOMMUN
Kom, dona Antônia.
Ursäkta.
-God eftermiddag. -Ursäkta.
Ursäkta.
Sätt dig här.
Sitt här.
Helgonet.
HÄLSOMYNDIGHETEN
Hon har varit här i två timmar. Jag börjar bli nervös.
Klockan är nästan 17.00. Jag ska till frissan.
-Vet du vad det handlar om? -Nej.
-Jag ska prata med dem. -Okej.
God eftermiddag. Hur är det? Vi ska tyvärr stänga nu.
Men ni har inte stängt än.
-Och jag har rätt att prata med nån. -Visst.
-Ursäkta, dona… -Antônia.
Antônia. Hur kan jag hjälpa er, dona Antônia?
Jag heter Jânio.
Den här saken förgiftar folk.
Alla min mans anställda har hamnat på sjukhus.
Carlos och Lúcio också. Jag är sjuk, min man är sjuk.
Vi får yrsel, illamående.
Jag förstår. Vad är det för nåt?
Min man köpte den på skroten.
-En metalldel? -Ja.
-Er septiktank kanske är trasig? -Det är inte det.
-Kanske matförgiftning? -Det är inte rimligt.
Olika hus, olika mat. Så all mat är dålig?
-De lyssnar inte! -Vänta.
Vänta. Jag försöker förstå.
-Det verkar inte så. -Raimundo!
Alla har hamnat på sjukhus sedan den kom till skroten.
-Det måste vara den. -Hur kan en bit…
-Nu går vi. -Vänta.
-Jag börjar bli yr. Vänta. -Lugn. Sätt dig, dona Antônia.
Cristina, hämta lite vatten.
-Varsågod. -Drick lite vatten.
-Drick. -Så där, ja.
-Mår du bättre? -Lugn.
-Jag vill gå ut. -Vi tar en nypa luft.
Ta ett andetag.
-Cris, hämta en stol. -Okej. Jag har den.
-Kom och sätt dig. -Andas bara. Sitt här…
-Försiktigt! -Oj!
Herregud…
Herregud. Sitt här, dona Antônia.
-Jag tänker inte sätta mig. -Hämta mer vatten.
Jag vill inte ha vatten. Jag kom hit på grund av den här.
Jag tar hand om den. Men sätt dig och andas.
Nej.
Lyssna, fru Antônia. Det finns en vårdcentral i närheten.
Ta med henne dit. Lämna påsen här.
Jag går bara om du lovar att ta en titt på den.
Jag lovar att jag tar hand om det här.
Men bara om du lovar att du åker till vårdcentralen nu.
-Tror du mig? -Ja. Och jag lovar att ta hand om det här.
-Lämna den här. -Lämna den.
-Tänker du undersöka den? -Jag lovar.
-Kom nu. -Bara en bit bort på gatan.
Kom, dona Antônia. Hur mår du?
Cerrado Sun FM. God morgon, Goiânia!
Vi är tillbaka med vår exklusiva intervju med guvernör Roberto Correia.
Med tanke på den allvarliga ekonomiska krisen,
vad kan vi vänta oss i framtiden?
Det är inflation i landet. Det är strejk på sjukhuset.
Men det finns också goda nyheter.
Jordbrukarnas ansträngningar och statliga investeringar
har lett till ett avtal som ger en rekordskörd i Goiás nästa år.
Folket i Goiás, jag trodde på oss när ingen annan gjorde det.
Resten av landet sitter fast i leran, men vi galopperar framåt.
Se upp, São Paulo.
Vill du ha frukost?
Din pappa väntar.
Herregud.
Han är så dramatisk.
Precis som…
…sin pappa.
Varför är det så?
Ska vi slå vad om att han klagar på att vi inte har varit här på länge?
Att vi inte har nån present med oss?
Ja, jag känner honom.
Tja…
Du…
…tog visst med en present.
Vadå för present?
Vad för present?
Har du ingen aning?
-Nej. -Ingen aning?
Dun-dun-dun-dun…
Hur gick det här till, Bianca?
Vet du inte hur folk blir gravida?
Är du glad?
Jag tror att jag…
Det tror jag.
Min älskling…
…du ska bli mamma.
Du ska bli pappa.
Jag älskar dig.
Jag älskar, älskar, älskar dig.
Ska vi berätta för din pappa?
Vi väntar lite.
Vi kanske berättar när vi kommer till Rio de Janeiro.
-Inte en chans. -Jag menar det.
-God morgon, Cris. -God morgon.
Minns du kvinnan som var här igår, dona Antônia?
-Ja. -Har hon hört av sig?
Nej, tack och lov.
-Ingen har rört den där saken där ute, va? -Nej.
Dona Antônia Quadrado?
Ja.
Har du kräkts också?
-Yrsel? -Det också.
-Håravfall? -Mycket.
-Mycket? -Ja.
Okej.
-De här såren, då? -De svider, doktorn.
Gör de? Låt mig se det här.
-Har du bränt dig? -Nej.
-Inte? -Nej.
De började dyka upp. Här också.
-Hur länge har det varit så? -Några dagar.
Några dagar.
Läkaren kommer strax.
Nu gör vi dig redo.
Ursäkta mig.
Grattis, pappa!
-Skål. -Skål för min svärfar.
Tack, svärdotter!
Jag måste säga att jag är hedrad.
Ni kom från Rio de Janeiro till Goiânia för min födelsedag.
-Bara för mig. -Du är speciell.
Men det har också gått flera år utan några besök.
Ja…
-Vi kom förra året, eller hur? -Till jul.
-Stannar ni bara två dagar nu med?
-Jobbet kallar. -Ja, pappa.
Ingen fara. Jag klagar inte.
Jag har redan listat ut vilken present jag vill ha från er två.
Det finns en ledig lärartjänst på universitetet i Goiânia, i närheten.
Lönen är bra.
Levnadskostnaderna här är mycket lägre.
Ni kanske kan bo i närheten?
Med din utbildning, min son,
kan du lätt få ett jobb på universitetet.
Med det här andra jobbet…
Jag kommer att ta så många examina som krävs för att bli det jag har tänkt.
Jag vill göra fältarbete. Jag är kärnfysiker.
Det finns inget för mig i Goiânia.
Bara din familj, va?
Älskling, släpp det här. Vi tar det lugnt. Vi har ju åkt ända hit.
Vi berättar för honom.
-Nej. -Det höjer stämningen.
-Kom igen. -Nej.
Nej.
Hallå?
Hej, Márcio. Hur mår du? Det är Ricardo.
Doktor Smartskalle! Vilken ära att få detta samtal.
-Vem är det? -Dr Smartskalle. Vår granne.
-Kan du prata? -Förlåt, jag lyssnar.
Så här är det.
Jag har ett antal patienter här med samma symptom.
Yrsel, huvudvärk, håravfall, kräkningar.
Du specialiserade dig väl inom kärnfysik?
Jag undrar
om de här symptomen kan bero på nån sorts förgiftning.
Radioaktiv förgiftning.
Nej. För att de ska få de symptomen
måste det vara strålsjuka.
De hade behövt utsättas för höga doser. Det är inte möjligt.
Chefen för Hälsoinspektionen ringde mig
med frågor om en av patienterna som förflyttades hit.
Hon skyller på ett föremål som hon tog med till Hälsoinspektionen.
Kan du ta en titt på det nu när du är i stan?
Det är pappas födelsedag idag. Det är därför jag är här.
Chefen kan hämta dig.
Du är hemma igen på en timme.
Okej. Be honom köra förbi Nuclebrás och hämta en scintillometer.
Men jag måste vara tillbaka om en timme.
-Verkligen? Ska du åka? -Okej.
-Jag ska förklara. -Va?
Det var inget.
-Okej. -Vi hörs snart.
Okej. Hej då.
Älskling…
Det värsta var när hon spydde på mina skor.
Såg du vad som fanns i påsen?
Åh, mannen. Jag ville inte öppna den.
Vi tar det säkra före det osäkra.
Vad är det?
-Scintillometern låter så här. -Okej.
Vänta, det här är konstigt.
Vad fan är det där? Vad händer?
Den är nog sönder.
Den här funkar inte. Vi får hämta en annan.
Chicão, kör tillbaka till Nuclebrás.
Vi var nästan där. Vi åker tillbaka.
HÄLSOINSPEKTIONEN
Brandkåren, god morgon.
Vet du hur man använder en sådan här? Det är en scintillometer.
De är mycket känsligare. Den reagerar på minsta strålning.
Han har en doktorsexamen i kärnfysik från utlandet.
Han vet hur man använder den.
Och den här funkar inte, min vän.
Den funkar bra för mig.
Du har inte nån annan, för säkerhets skull?
Jo.
-Vad är det där? -Jag vet inte.
Jag vill inte ha nåt konstigt här.
Ta bort den.
Kasta den i floden bara.
-Varför är det stopp i trafiken? -Konstigt.
Ja.
Herregud.
Det var det sista jag behövde!
Vad händer?
-Det är påsen där borta, Márcio! -Sluta!
-Sluta!
Cris! Jag sa ju att ingen fick röra den!
Jag ringde bara brandkåren.
-Jag kastar den i floden. -Nej! Den är radioaktiv!
Radioaktiv?
Det här är farligt. Den måste tillbaka in!
-Det går inte. -Ska den kontaminera fler ställen?
Kasta den i floden och kontaminera folks hem?
-Har du hört talas om Tjernobyl? -Tjernobyl?
Vi måste evakuera byggnaden.
-Jag har inte… -Den överbelastade scintillatorn.
Du, jag, alla här har blivit exponerade.
-Men… -Lyssna.
Byggnaden måste evakueras, annars dör folk.
Jânio!
Okej. Brandman, ta in påsen igen!
-Ni två, gå över gatan! -Gå! Iväg, allihop!
Utrym byggnaden!
Ut! Försvinn, allihop!
Lystring! Vi evakuerar byggnaden!
-Ut, allihop! -Alla!
-Skynda er! Ut! -Vi evakuerar!
Håll er lugna!
Skynda er, allihop! Evakuera byggnaden!
Ut, allihop! Kom igen!
Du måste veta var den kom ifrån, var den har varit, vilka som rört den.
Andra platser kan vara kontaminerade. Du måste agera snabbt.
Det var dona Antônia som tog hit den.
Föremålet lämnades in på hennes makes skrotupplag.
Och hon lämnade adressen här.
Här är den.
Márcio, du är fysiker. Du är experten.
Jag vet inget om det här. Inget. Du måste följa med mig.
Kan du göra det?
Vi är nog framme nu.
Så?
Byggnaden är kraftigt kontaminerad.
Vi borde väl inte gå in där?
Vi har ju blivit exponerade för det. Vi exponeras just nu.
Hur farligt är det här för oss?
Tänk dig att den radioaktiva källan
är en brasa.
Okej.
Omfattningen av brännskadorna beror på
avståndet, storleken, och hur länge du är nära den.
-Med eld så känner man när det bränner. -Ja.
Man känner ingenting av strålningen. Men det är extremt farligt.
Du känner av effekterna långt senare.
Men precis som brasan,
ju längre ifrån man är, ju mindre man exponerar sig, desto bättre.
Jag kan inte avgöra vår exponering.
Det beror på källans intensitet och typen av element.
Och vi vet inget än.
Allt jag vet är att om det finns folk där inne
så måste vi evakuera området omedelbart.
Nu får vi det överstökat.
God morgon!
Hej! Hur är det?
-Ett ögonblick. Jag kommer strax. -Visst.
God morgon.
Vi söker Evanildo. Jobbar han här?
Evenildo. Alla säger fel. Det är jag.
Ja.
Vi kommer från Hälsoinspektionen.
Din fru, dona Antônia, kom till oss med ett föremål.
Vet du nåt om det?
Det föremålet är väldigt farligt.
Den avger strålning som har kontaminerat det här stället.
Det här stället?
Vilka är de, Evenildo?
Vänta, är det en pistol? Är ni poliser?
En pistol? Nej!
Det är ingen pistol. Vi är inte poliser.
Vi behöver bara veta var föremålet kom ifrån.
De ställer frågor som poliser.
Ser jag dum ut?
Vi kommer från Hälsoinspektionen. Vi är inte poliser.
Utgången är där om ni inte ska köpa eller sälja nåt.
Din fru är på sjukhuset, eller hur?
Det finns andra smittade där.
Den här skroten är kontaminerad. Och nivåerna är extremt höga.
Vi är här för att hjälpa till, okej?
Ni måste härifrån.
Nu räcker det. Ingen går härifrån.
-Ni inkräktar på min egendom. -Nej…
Ni kan inte komma hit utan en fullmakt. Har ni en?
-Var är fullmakten? -Vi hinner inte…
Okej. Ingen kommer in.
Håll dig lugn. Ingen kommer in. Ni behöver inte gå nu.
Vi måste bara veta varifrån föremålet kom, var det har varit.
Det har inte varit nånstans.
Det här är allvarligt. Folk kan dö.
Var det du som tog det?
Kallar du mig tjuv?
Jag anklagar dig inte för nåt. Vi behöver bara veta det här.
Kan vi avsluta det här nån gång?
Grabbarna kom med den. Jag är affärsman. Jag köpte den.
-Vad är problemet? -Inga problem. Vilka är de där grabbarna?
De kommer hit ibland. Carlos och Lúcio.
-Det kan du inte säga. -Varför? De stal inget.
Ursäkta, mina herrar?
Vet ni var den kom ifrån?
Ja, jag vet.
Bra.
Var det här en strålningsklinik?
Ja. Den stängdes för tre år sen.
Herrejävlar.
Huvudet saknas.
Men det finns ingen strålning här?
Nej.
Vilket betyder att de inte öppnade kapseln här.
Vem fan lämnar kvar sådan här utrustning?
Pressen jagar mig för att ni evakuerade byggnaden.
Nu vill ni evakuera kvarteret?
Skrotupplaget är kraftigt kontaminerat.
Vi måste evakuera hela området för att göra avläsningar och sanera det.
Det ligger inte i min makt.
Prata med guvernören då.
Tänk om det inte finns nåt? Tar du på dig ansvaret för det?
Det är omöjligt att det inte finns nåt där.
Herr minister, lyssna. Jag gjorde avläsningarna.
Nivåerna är redan höga utanför skroten.
En atombomb? Nej. Sånt gör vi inte här i Brasilien.
Tänk om vi blir attackerade av amerikanerna?
Ja, eller av Sovjet?
Hör på nu.
Kärnenergi utvecklades inte för krig.
Men Tjernobyl exploderade ju.
Men det var en olycka, inte en bomb.
Tror du att kärnkraftverket i Angra kan explodera?
Nej, nej, nej.
Vi tar vårt arbete på allvar.
Jag trodde att kärnfysik var mer spännande.
Det är det också. Det är väldigt spännande.
Det är faktiskt fascinerande.
-Nationella kärnenergikommissionen. -Låt mig se.
Va? En olycka i Goiânia?
Vänta.
Ta det lugnt.
Jag kopplar fram honom. Linje två.
-Rita, kan du… -Visst.
-Här. -Tack, Rita.
Bra.
Vad heter kliniken nu igen? Upprepa det.
Strålningsinstitutet i Goiânia.
Ja.
Det stängdes för tre år sen.
Det fanns en koboltmaskin där, men den togs bort.
Är du säker?
För jag såg ett kvarlämnat skal där.
Om inte…
Om inte vad då?
Det fanns en maskin till där.
Den kanske blev kvar. Det står inget i arkiven.
Vi vet inte om den togs bort eller inte.
Innehöll den också kobolt?
Nej, den var gjord av cesium-137.
En av Tjernobyl-isotoperna.
Det stämmer.
Fast eller pulverform?
Det var en av de föråldrade. Pulver.
Nej, det har inte rapporterats.
Hur är det möjligt?
Jag måste prata med César. Få tag på honom nu.
César är på kongressen i Wien.
Jag ska försöka ringa honom.
Márcio?
Cesiumet finns inuti ett blyhuvud.
Det är extremt tungt.
Det är omöjligt att transportera det utan ordentlig utrustning.
Inte helt omöjligt.
INSTITUTET FÖR STRÅLSKYDD OCH DOSIMETRI RIO DE JANEIRO
Jag vill presentera vår praktikant.
Jag skojar bara. Esther har jobbat här i många år.
Hon revolutionerade vårt institut, för de som inte vet det.
Hon är den ledande auktoriteten inom strålskydd och dosimetri i vårt land.
IPEM i São Paulo stal henne i några år, men jag tog tillbaka henne.
-Välkommen, Esther. -Tack.
Du får hålla ett helt tal om du vill.
Herregud.
För de som inte känner mig än, trots att jag har en ledande position,
så vill jag verkligen att ni ska se mig som en vän, en partner.
Vetenskap är en kollektiv aktivitet. Det är min övertygelse.
Jag hoppas att vi ska lära oss mycket tillsammans.
Det var allt.
Välkommen.
Nu sätter vi igång.
-Oj. -Du gjorde det.
Hörrni.
Dr Orenstein ringde och bad om en lista på utrustning.
Okej. Varför?
Det verkar ha skett en strålningsolycka i Goiânia.
Guvernören, strålningen räcker för att överbelasta scintillometern,
som är en känslig apparat. Det kan vara en hög dos.
Det kan vara en enorm dos. Vi vet inte.
Vad menar du?
Tänk dig vågen på ett slakteri.
Den väger upp till tio kilo.
Om du trampar på den så blir den…
…överbelastad.
Vi skulle inte kunna se om du väger 10 kg eller 100 kg.
Scintillometern är som den överbelastade vågen.
Det jag vet är att dessa människor utsätts för konstant strålning.
Men jag vet inte hur mycket.
Vi måste evakuera området och behandla de kontaminerade.
Kontaminerade?
Kan jag få pennan?
Visst.
Så här är det. Pennan är källan. Bläcket är det radioaktiva materialet.
Om man kommer nära källan, blir man…
…bestrålad.
Om man rör sig bort från källan…
…så är man inte bestrålad och man bestrålar inte andra.
Du kan komma nära ministern, och inget skulle hända.
Men om källan går sönder…
Jag fattar. Om bläcket…
Om det radioaktiva materialet vidrör mig, så bestrålar jag andra.
Ja, precis.
Men det är inte bläck. Det är ett pulver.
Och detta cesiumpulver, som är finare än sockerkorn,
är mycket radioaktivt.
Om det kommer på huden, på folks kläder,
om de sväljer eller andas in det, så blir de kontaminerade.
Och de blir vandrande källor.
Personerna på skroten måste till sjukhus omedelbart.
Teamet från Hälsoinspektionen exponerades också.
Ja, allihop.
Nej! Vänta.
Vi kan inte bara ta dem till sjukhuset.
De kan smitta fler människor. Först måste vi…
…flytta dem till en säker och isolerad plats.
Finns det nåt ställe för en sån nödsituation?
Stadsstadion?
Jânio, vidta nödvändiga åtgärder för att förbereda stadion.
-Självklart. -Och du, Souza.
Ordna transporten för dessa människor.
Självklart. Men…
Men han är experten.
Du måste hjälpa mig att koordinera det här.
Men dr Orenstein från CNEN, han kommer från Rio…
Vänta. Är du inte från CNEN?
Jag?
Nej. Jag kom hit för att fira min pappa.
Márcio, vi hälsar aldrig på, och du försvinner på din pappas födelsedag
för att hjälpa en granne som du inte har pratat med på åratal?
Guvernören bad om min hjälp. Jag kan inte bara säga nej.
-Guvernören? -Ja, guvernören.
-Är det Márcio? -Ja.
-Är allt okej? -Ja, seu Zé.
-Han blir lite sen bara. -Okej.
-Bilen är här. Ska vi åka? -Vänta lite.
Din pappa är här. Han kom precis med brödet.
Tårtan står på bordet.
Jag måste lägga på. Förlåt. Hej då.
Titta på det här såret, Evenildo.
Precis där jag hade pulvret som du kastade på bordet.
Alla som rörde den där grejen är sjuka.
Antônia, pojkarna. Alla på sjukhuset.
Och du säger att nåt annat gör oss sjuka?
João spydde som en katt igår.
Och Celeste har varit sjuk ända sen du tog hem den.
De får dricka potatisjuice. João, Claudinei och Celeste.
Jag fattar. Jag är också allergisk. Fattar ni inte?
Men den där saken är borta nu.
Så. Det är över. Den skadar ingen mer.
Tininha kommer snart hem. Hon och pojkarna.
Och livet går vidare.
Det som oroar mig är det som de två högfärdiga typerna sa
om att få oss att lämna skroten.
Vad fan?!
Om den är radioaktiv, som de sa,
så är det som Tjernobyl.
Raimundo, ser du några kärnkraftverk i den här staden?
Det är vad de sa, João.
Hörrni.
-Tyst, allihop. -Ska du inte öppna?
Kom igen.
Jag sa åt dig att vara tyst.
Tror du fortfarande att de ville hjälpa oss?
God kväll. Jag heter Emerson Souza, hälsominister.
Sen när sköter militärpolisen hälsofrågor?
Vi måste evakuera huset.
Ni är alla kontaminerade med cesium-137.
Du sa att du inte var polis, eller hur?
Nej, det är jag inte. Det är jag inte.
Jag heter Márcio. Jag är kärnfysiker. Och han är hälsominister.
Ert hus är mycket kontaminerat, Evenildo.
Först skroten.
Nu, mitt hus.
Hur ska ni ha det? Allt?
Lyssna på mig.
Varje minut ni tillbringar i huset ökar risken för er hälsa.
Kapseln innehöll ett pulver, eller hur?
Pulvret är radioaktivt och det fastnar på kläder, hud, hår.
Det kan döda er om ni inte får behandling snart.
Det här är en scintillometer.
Den mäter strålningsnivåer.
Hör du det här ljudet? Det indikerar att huset är kontaminerat.
Ni måste lita på mig.
Och var vill ni föra oss?
Till en säker plats, där ni slipper kontaminering.
-Till sjukhuset, med Antônia? -Nej.
Först till ett undersökningscenter, sen sjukhuset, om det behövs.
Ett undersökningscenter? Med polisen vid min dörr?
Tror du att vi är kriminella? Jag går inte härifrån.
Jag beklagar, men du har inget val.
Ni måste följa med, annars blir andra smittade.
Jag lämnar inte mitt hus!
Mamma, jag har ont i huvudet.
Kom till mamma, raring.
Kom, Claudinei.
Kom, min son.
Kom igen.
MILITÄRPOLIS
Godkväll, allihop.
Ni kan kliva av nu. Ni måste följa efter mig, okej?
Vad gör vi här?
Det är för ert eget bästa.
Det finns barn här.
Det finns ett härbärge för alla.
Kom, João.
Det är för ert eget bästa, okej?
Kom, Celeste. Kom, João.
Den här vägen, tack.
Du kan fortsätta.
De två brandmännen tar er till skyddsrummen, okej?
Ska vi sjunga "Vi gratulerar", seu Zé?
Márcio, då?
Márcio dröjer en stund till. Men du är trött.
Vi sparar en del av tårtan.
Nej, vi väntar.
Senaste nytt. Höj volymen, Antônio.
Senaste nytt från Prisma.
Det har skett en radioaktiv olycka i Goiânia.
Radioaktiv?
En familj evakuerades från sitt hem…
-Det är Márcio! -…av militärpolisen.
…hela området. Därifrån hela vägen hit.
Vi är snart tillbaka med mer information.
Tack.
-God kväll. -God kväll.
Kan du förklara hur det kunde hända?
Vi måste ta reda på det.
Men nu måste vi agera snabbt för att undvika en tragedi.
-Är du Márcio? -Nej.
Jag heter Emerson Souza, hälsominister.
Trevligt att träffas.
Márcio är den här unga mannen.
God kväll. Jag heter Márcio. Vi pratade på telefon.
Jag har läst alla dina artiklar. Det är en ära.
Jag väntade mig inte nån så ung.
Vilka kriterier använde du för att isolera husen?
Jag hade inget protokoll. Jag använde högsta tillåtna strålning.
0,1 mrem inne i husen, 0,5 utanför. Jag hade bara en scintillometer.
Jag kunde inte mäta den exakta strålningsnivån.
Pojken sa att han visste vad han gjorde.
Och det gjorde han.
Jag hade gjort exakt samma sak.
Vi har två viktiga uppgifter nu.
Förhindra cesium från att spridas vidare
och isolera offren.
De har lämnat det radioaktiva området, vilket var prioritet.
Men vi måste göra en undersökning
för att avgöra vilka som är kontaminerade och behöver sjukvård,
och omedelbart föra dem till en isoleringsavdelning.
Vi har redan många på sjukhuset för tropiska sjukdomar.
Är de isolerade? Helt isolerade?
De måste vara helt isolerade.
Márcio, jag måste se cesiumkällan för att bedöma problemets omfattning.
Självklart…
Har inte pojken redan mätt allt? Sa du inte att han hade gjort rätt?
Geigern här är mycket bättre, guvernören.
Den mäter höga doser med mer precision.
Det är som en apoteksvåg, inte en slaktarvåg.
Jag fattar. Ska vi?
Ja. Nu går vi.
Hallå!
-Kom hit. -Jag kommer ikapp.
HÄLSOINSPEKTIONEN
Geigerräknaren registrerade maximal dos. Det är väldigt allvarligt.
Den måste föras bort nu.
Det är inte möjligt.
Att hantera källan är för farligt. Vi kan inte gå nära den.
Det finns ingenstans att göra av den.
Vi måste bli av med den. Vi kan inte ha en radioaktiv bomb här.
Det måste gå på nåt sätt.
Det brukar förvaras i ett blyhuvud som isolerar strålningen.
Men vi kan inte smälta bly här.
Jag behöver ett betongrör.
Ett stort rör, som i kloakerna.
Med en stor öppning som passar över stolen. Och en betongbil.
Strålningen kan kapslas in med betong.
Om vi får ett betongrör runt stolen och täcker den med mer betong
så förhindrar det att strålningen och pulvret sprids.
Då blir den för tung för att flytta.
Enbart betong kan inte kapsla in all strålning.
Byggnaden måste förbli stängd.
Men runt den, där vi är, kommer det att vara säkert.
Det är enda sättet att lösa problemet ikväll.
Det här blir tillfälligt. Den ska föras härifrån.
Jag lovar att jag inte ger mig av
förrän jag kan ge dig staden tillbaka.
Márcio, kom hit.
Du har utsatts för mycket exponering.
-Jag måste kolla dina nivåer. -Visst.
Jag måste bara säga nåt först. Jag…
Jag pratade med ett av offren.
Cesiumet hanterades inte bara av folket på stadion.
Det spreds och överfördes till fler.
Skadorna är värre än vi trodde.
Vi behöver många fler som jobbar här.
Och vi måste också genomföra en stor kontaktspårning.
Ut med armarna, tack.
Nej, du är inte kontaminerad.
Ta av dig skorna. Fort.
Lägg dem här.
Försiktigt.
Så ja. Försiktigt.
Släng in den i Hälsoinspektionens byggnad.
Den kommer att stängas ändå. Kasta in den.
Åk hem nu, Márcio.
Duscha, ät, vila. Men kom tillbaka imorgon.
Jag behöver din hjälp.
Tack så mycket.
Vi ses imorgon.
Han har inte kommit tillbaka. Låt mig diska.
-Gå och lägg dig. Du är trött. -Gå och lägga mig?
Gå och…
Det är Márcio.
Vad hände?
-Vi har problem. -Vi såg det på tv.
Förlåt att jag inte kom hem i tid.
-Var är dina kläder? Vad hände? -Vadå för problem?
-Jag är okej. Ni måste lyssna på mig. -Berätta sanningen. Vad händer?
Varför har du bara underkläder? Varför var du borta hela dagen?
Vad hände, Márcio? Det är inte bara vi två nu.
-Du ska bli pappa… -Pappa?
-Vi tänkte berätta, pappa… -Det tänkte vi, seu Zé.
-Hur länge har ni vetat om det här? -Förlåt…
-En pappa! -Herregud.
-Är du okej? -Jag mår bra.
Ni måste lyssna på mig och lita på mig.
Jag mår bra. Jag ska ta en dusch.
Herregud.
En sonson.
Det var inte så här du skulle få veta det.
Kära nån.
Om den gatan, om den gatan var min
Så hade jag, hade jag belagt den
Med små stenar, små glänsande stenar
För min kärlek, för min kärlek att gå på
På den gatan På den gatan finns en skog
Som kallas, som kallas Ensamhet
I den, i den finns en ängel
Som har stulit Som har stulit mitt hjärta
Hallå?
Hej, Benny. Det är César.
Hur är det? Är källan isolerad?
Nej, men vi gör det nu.
César, vi behöver ett helt team.
Tekniker, läkare, fysiker och utrustning också.
Nåväl.
Vi måste också meddela alla.
Argentina, Oak Ridge, IAEA, allihop.
Alla centrala resurser står till ditt förfogande.
Men, Benny, vi måste lösa situationen.
Är hotspots kartlagda?
Vi isolerade det vi har kartlagt.
Men källan var öppen i mer än två veckor.
Vi vet redan att det har spritt sig.
Men om cesiumet sprids ännu mer
genom staden, gatorna,
floderna, vattnet…
Okej. Jag skjuter upp min resa till Brasilien.
César, om vi inte agerar snabbt
blir det den värsta katastrofen i Brasiliens historia.
Undertexter: Sarah Wallin Bååth Brasiliens historia.