ЗА МОТИВАМИ РЕАЛЬНИХ ПОДІЙ
РАДІОАКТИВНА ЗАГРОЗА
Що, Карліньйосе, будеш пробувати в «Атлетіку»?
У неділю. Я б пішов і раніше, та не було бутсів.
А тепер є?
Ні, але якщо знайдемо ту штуку, куплю собі пару.
То те, що ми шукаємо, чогось варте?
Кажу тобі. Вірна річ.
Слухай, Карліньйосе. Справжній футболіст може грати навіть босоніж.
Нічого подібного.
Щоб грати на полі, потрібні бутси.
Як скажеш…
Грати босоніж? Облиш.
Я б грав.
-Памонья! -Привіт!
Також є курау…
13 ВЕРЕСНЯ 1987 РОКУ
-Допоможи. -Зараз.
ГОЯНІЙСЬКИЙ ІНСТИТУТ РАДІОТЕРАПІЇ
Лусіу, залиш це. Воно нічого не варте.
Не варте… Глянь, яке велике, Карліньйосе.
Залиш. Ходімо сюди.
Та ти жартуєш.
Зовсім ні.
Тут справжні гроші.
Кажу тобі.
Гей, Карліньйосе.
Це місце колись було лікарнею?
-Мабуть, тут повно привидів. -Годі дурниць. Ходімо.
Іди подивись.
Ось воно.
Оце?
Слухай.
Що я казав?
Це свинець. Він коштує хороших грошей.
Карліньйосе, це безглуздо.
Хто б залишав таку цінність у покинутому місці?
Кому потрібен свинець, якщо є золото? Так?
Досить базікати. Бери інструменти й до роботи.
-Ти нестерпний. -Швидше.
Ми його зараз відкриємо, і виявиться, що дарма.
Дарма…
Ось. Давай.
-Візьми це. -Ми цим швидко його відкриємо.
Починай.
Ти знаєш, що робити?
Я знаю, як робити свою роботу.
Я знаю, що ти знаєш. І все одно робиш неправильно. Дивись.
-Зараз. -Обережно.
Відпускай.
Тут додано алюміній. Він дешевший за свинець.
Тисяча триста баксів.
Воно важке. Дві тисячі.
Ні. Я не потягну. Мені треба платити їм зарплату.
Тисяча п'ятсот.
Евенільду, там є свинець.
А мені треба купити бутси.
У тебе щасливий день.
Тисяча сімсот п'ятдесят. Остаточна пропозиція.
І я підсолоджу угоду. Додам ще 50 —
купиш щось мамі.
Га? Готівкою.
Тисяча сімсот п'ятдесят. Ось так.
А це для твоєї мами, ясно?
А ти, Лусіу…
-Дякую, пане Евенільду. -Випий пива.
Де посмішка? Ти щойно заробив!
Завтра зайдемо по тачки.
А ви думали, я сам їх вам прикочу?
-Бувайте. -Бувайте.
-І купи нового капелюха. -Він завжди в ньому.
Як дурник.
-Поверни трохи. -Добре.
Допоможи підняти. Давай.
Зараз.
Ні, люба. На сьогодні я все.
Зачиняюся.
Бувай.
Отакої.
Що це?
Матір божа.
ЧЕРЕЗ 10 ДНІВ
Тініньє?
Що таке?
Усе гаразд?
Відчини.
Евенільду, мене дуже нудить.
Погано.
Мабуть, це випічка з креветками. Я ж казав.
-Мене нудило й до того. -Правда?
-Випий чаю больдо. -Заварю.
Ти не бачила мій ланчбокс?
-Який ланчбокс? -Той, блискучий. Не бачила?
-Я залишав його у вітальні. -Шукай. Я не бачила.
Як це так?
-Ти порпаєшся в моїх речах? -Ну чудово.
Як я й казав. Його тут немає.
Слухай.
Люба, ти ж його не викинула? Заради бога.
Евенільду, ти його скрізь тягаєш із собою.
Мабуть, він на звалищі.
Не варто було приносити ту демонічну штуку додому.
-Демонічну? -Так, демонічну. Кажу тобі.
Від неї всіх нудить. А ти не віриш.
Ти смієшся.
Ні. Ти така мила, коли сердишся.
Ні.
Ця річ сьогодні покине дім.
Я знайшов зацікавленого покупця.
Так, твій чоловік молодець. Я зароблю великі гроші.
-Гаразд. -І знаєш що?
-Не знаю, Евенільду. -Не знаєш, жінко?
Я відкрию «Домашню їжу від Тініньї» на розі.
Будеш знаменитою. З твоїми чарівними руками…
Ми станемо такі багаті, що я піду зі звалища
і керуватиму твоїм рестораном.
-Гаразд. -Гаразд?
-Ти так добре пахнеш. -Не починай. Я не в настрої.
-Ходімо в ліжко. -Ні, я мию посуд.
Гаразд.
-Ти точно не бачила ланчбокс? -Ні.
Гей, Раймунду.
-Га? -Не бачив мій ланчбокс?
-Ні, Евенільду. -Ні?
-Ні. -Чорт.
-Звідки я знаю, де ви його залишили? -Мабуть, на звалищі.
Ну ось.
Раймунду.
Так, пані Антоніє?
Синку, допоможи, будь ласка.
-Візьми цей богом забутий ланчбокс. -Пані Антоніє…
Він важкий.
-Мені вийти сюди? -Так, іди.
Важкий.
МЕРІЯ ГОЯНІЇ
Давайте, пані Антоніє.
Пробачте, пані.
-Добридень. -Вибачте.
Даруйте, пане.
Перепрошую.
Сідай, синку.
Сідай тут.
Святий.
АГЕНТСТВО З ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я
Минуло дві години, а вона не йде. Я починаю нервувати.
Уже майже п'ята. Мені в перукарню.
-Ти знаєш, щодо чого звертаються? -Ні.
-Гаразд, я поговорю. -Добре.
Добридень. Як ваші справи?
Пробачте, ми вже зачиняємося.
Але ж іще не зачинилися, пане.
-І я маю право з кимось поговорити. -Звісно.
-Пробачте, пані… -Антонія.
Антонія. Чим можу допомогти, пані Антоніє?
Я Жаніу.
Пане, ця штука отруює людей.
Усі співробітники мого чоловіка потрапили в лікарню.
Карлос і Лусіу теж. Тепер я хвора, мій чоловік хворий.
Запаморочення, нудота.
Я зрозумів, пані. Що це?
Річ, яку мій чоловік купив на звалищі.
-Металева? -Так.
-Може, у вас септик вийшов з ладу? -У жодному разі, пане.
-Може, харчове отруєння? -Це не має сенсу.
Різні будинки, різна їжа. Що, усе зіпсоване?
-Вони не слухають! -Зачекай.
Хлопче, я намагаюся зрозуміти.
-Щось не схоже. -Раймунду!
Відколи це потрапило на звалище, усі в лікарні.
-Це має бути воно. -Як шматок…
-Ходімо, пані. -Спокійно.
-Мені паморочиться. Чекай. -Спокійно. Сядьте, пані Антоніє.
Крістіно, принеси їй води.
-Прошу. -Випийте води.
-Пийте. -Ось так.
-Вже краще? -Обережно.
-Виведіть надвір. -Подихаємо повітрям.
Спокійно, дихайте.
-Кріс, постав їй стілець. -Авжеж.
-Ось. Сідайте. -Дихайте. Сідайте…
Спокійно!
Боже…
Боже. Сідайте, пані Антоніє.
-Я не хочу сідати. -Принеси ще води.
Я не хочу води. Я прийшла сюди через це.
Я цим займуся. Але сядьте, дихайте спокійно.
Не сідатиму.
Слухайте, пані Антоніє. Неподалік є клініка.
Відведіть її. Залиште мішок.
Я піду, лише якщо пообіцяєте розібратися із цим.
Пані Антоніє, обіцяю, я розберуся.
Але лише якщо ви пообіцяєте негайно піти в клініку.
-Ви мені вірите? -Так. І обіцяю, що розберуся.
-Залиш це тут, синку. -Залиш.
-Ви обіцяєте перевірити? -Обіцяю.
-Ходімо, пані Антоніє. -Вгору вулицею.
Ходімо, пані Антоніє. Як ви почуваєтеся?
«Серраду Сан FM». Доброго ранку, Гояніє!
Ми знову з ексклюзивним інтерв'ю з губернатором Роберту Корреєю.
Пане, зважаючи на серйозну поточну економічну кризу,
чого нам чекати для майбутнього Гоянії?
Так, у країні інфляція. У лікарні страйк.
Але є і хороші новини.
Зусиллями власників агробізнесу і державних інвестицій,
ми націлені зібрати в Гоясі рекордний урожай наступного року.
Жителі Гоясу, коли ніхто в нас не вірив, я вірив.
Поки країна застрягла в багні, ми скачемо вперед.
Стережися, Сан-Паулу.
Готовий снідати?
Твій тато чекає.
Боже мій.
Який драматичний.
Зовсім як…
його батько.
Ну як так?
Скільки поставиш, що він скаржитиметься, що ми давно тут не були?
Що ми не привезли йому подарунок.
Так, я його знаю.
Ну…
Власне, ти…
привіз йому подарунок.
Який подарунок?
Не знаєш?
-Ні. -Не здогадуєшся?
Та-та-та-та…
Б'янко, як це сталося?
Ти не знаєш, як люди вагітніють?
Ти щаслива?
Здається…
Здається, так.
Моя кохана…
ти станеш матір'ю.
А ти станеш батьком.
Я тебе кохаю.
Дуже-дуже кохаю.
Скажемо твоєму татові?
Давай трохи зачекаємо.
Може, скажемо йому, коли приїдемо в Ріо-де-Жанейро.
-Нізащо. -Я серйозно.
-Доброго ранку, Кріс. -Доброго.
Жінка, яка приходила вчора, пані Антонія.
-Так. -Не було звісток?
Слава богу, ні.
-Ніхто не торкався цієї штуки надворі? -Ні.
Пані Антонія Квадрадо?
Так.
Ви теж блюєте?
-Запаморочення? -Так.
-Випадає волосся? -Сильно.
-Сильно? -Так.
Ясно.
-А ці рани? -Вони печуть, лікарю.
Он як? Покажіть цю.
-Ви обпеклися? -Ні.
-Ні? -Ні.
Вони просто з'явилися. Тут також.
-І давно таке? -Кілька днів.
Кілька днів.
Лікар зараз підійде.
Підготуймо вас.
Вибачте.
Вітаю, тату!
-Будьмо. -Вітаю мого тестя.
Дякую, невістко!
Маю сказати, для мене це честь.
Ви приїхали з Ріо-де-Жанейро до Гоянії на мій день народження.
-Лише для мене. -Ви особливий, пане.
Але ви багато років не приїжджали.
Так.
-Ні, ми були торік, правда? -На Різдво.
-Ви знову лише на два дні?
-Робота. -Так, тату.
Усе гаразд. Я не скаржуся.
Я вже знаю, який подарунок хочу від вас.
В Університеті Гоянії є вакансія на посаду викладача, тут, неподалік.
Платять добре.
Вартість життя тут навіть не порівнюється. Значно нижча.
Може, переїдете жити поблизу?
З твоєю освітою, синку,
ти легко знайдеш роботу в університеті.
А ця інша робота…
Тату, я складатиму стільки іспитів, скільки треба для кар'єри, яку я обрав.
Я займатимуся практикою. Я фізик-ядерник. У Гоянії для мене нічого немає.
Там лише твоя сім'я, так?
Любий, не треба. Спокійно.
Ми приїхали аж сюди.
Давай йому скажемо.
-Ні. -Це підніме настрій.
-Давай. -Ні.
Ні.
Алло?
Алло, Марсіу. Як справи? Це Рікарду.
Докторе Мозок! Яка честь, що ви подзвонили.
-Хто це? -Доктор Мозок. Наш сусід.
-Ти можеш говорити? -Вибачте, слухаю.
Ось у чому річ.
У мене багато пацієнтів з однаковими симптомами.
Запаморочення, головні болі, випадіння волосся, блювання.
Ти наче спеціалізувався на ядерній фізиці, так?
Я ламав голову,
чи ці симптоми можуть бути ознакою якогось отруєння.
Радіоактивного отруєння.
Ні, не може бути. Щоб люди мали ці симптоми,
синдром має бути гострий.
Вони мали б зазнати впливу величезних доз. Цього не може бути.
Мені дзвонив директор Агентства з охорони здоров'я
і питав про одну пацієнтку, яку сюди перевели.
Вона звинувачує предмет, який принесла до Агентства з охорони здоров'я.
Ти б не міг його оглянути, оскільки ти в місті?
У мого тата сьогодні день народження. Я тут лише тому.
Директор заїде по тебе.
Повернешся додому за годину.
Гаразд. Попросіть його заїхати в Nuclebrás і взяти сцинтилометр.
Але я маю повернутися за годину.
-Серйозно? Ти йдеш? -Гаразд.
-Я поясню. -Що?
Ні, нічого.
-Гаразд. -Скоро поговоримо.
Гаразд. Бувай.
Люба…
Найгірше те, що її знудило на моє взуття.
Ви дивилися, що в мішку?
Боже. Я не хотів його відкривати.
Краще перестрахуватися, ніж шкодувати.
Що це?
-Такі звуки видає сцинтилометр. -А, гаразд.
Стривайте, це дивно.
Якого біса? Що таке?
Здається, він зламався.
Цей не працює. Треба взяти інший.
Чікау, повертай в Nuclebrás.
А ми майже приїхали. Повертаймо назад.
АГЕНТСТВО З ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я
Пожежна служба, доброго ранку.
Хлопче, ти точно вмієш ним користуватися?
Це не Гейгер, це сцинтилометр.
Він набагато чутливіший. Спрацьовує від будь-якої радіації.
У «хлопця» закордонний ступінь доктора ядерної фізики.
Він уміє користуватися сцинтилометром.
І цей не працює, друже.
Як на мене, працює нормально.
У вас немає іншого, щоб перевірити?
Є.
-Але що там? -Не знаю.
Я не хочу мати тут цю дивну річ.
Просто заберіть її.
Не знаю, киньте в річку.
-Що за затор? -Не знаю. Дивно, так?
Дивно.
Господи.
Ще цього сьогодні бракувало!
Що відбувається?
-Марсіу, це той мішок! -Стійте!
-Стійте!
Кріс! Хіба я не казав не торкатися його?
Я викликала пожежників.
-Я викину в річку. -Ні! Воно радіоактивне!
Радіоактивне?
Воно небезпечне. Його треба повернути на місце!
-Туди йому не можна. -Забруднити ще одне місце?
Кинути в річку й забруднити людям доми?
-Жаніу, ви чули про Чорнобиль? -Чорнобиль?
Жаніу, треба евакуювати цю будівлю.
-Я не маю… -Воно перевантажило сцинтилятор.
Ви, я, усі тут зазнали його впливу.
-Але… -Слухайте.
Будівлю треба евакуювати, бо люди можуть померти.
Жаніу!
Гаразд. Пожежнику, занесіть мішок усередину!
-Ви двоє, на той бік вулиці! -Ворушіться! Уперед!
Залишити будівлю!
Усім вийти!
Увага! Ми евакуюємо будівлю!
-Усі на вихід! -Усі!
-Швидко, усі! Геть! -Евакуюємося!
Спокійно виходимо!
Швидше! Евакуюйте будівлю! Виходьте!
Усі на вихід! Швидко!
Жаніу, треба дізнатися, звідки воно з'явилося,
де було, хто торкався.
Інші місця можуть бути заражені. Треба діяти швидко.
Пані Антонія. Жінка, яка принесла це сюди.
Цей об'єкт залишили на звалищі її чоловіка.
Вона вказала адресу.
Ось.
Марсіу, ви фізик. Ви спеціаліст.
Я про це нічого не знаю. Нічого.
Ви маєте поїхати зі мною.
Ви можете?
Здається, це тут.
Ну що?
Це місце дуже забруднене.
Нам же не треба туди заходити?
Ми вже зазнали впливу, так?
І зазнаємо впливу зараз.
Наскільки це для нас небезпечно? Тільки чесно.
Уяви, що радіоактивне джерело —
це багаття.
Гаразд.
Ступінь опіків залежить
від відстані, розміру і того, як довго залишатися поруч з ним.
-Але з вогнем ви відчуваєте опік, так? -Звісно.
З радіацією, Жаніу, ви нічого не відчуваєте.
Але це дуже небезпечно.
Наслідки відчуваються набагато пізніше.
Як і з вогнем,
чим менше ви наближаєтеся, чим менше піддаєтеся впливу, тим краще.
Я не можу визначити силу впливу.
Це залежить від інтенсивності джерела і типу елемента.
А ми поки нічого не знаємо.
Я знаю лише те, що якщо всередині люди,
треба негайно евакуювати район.
Ходімо розберемося.
Доброго ранку!
Привіт! Як справи?
-Секунду. Зараз підійду. -Авжеж.
Добридень.
Ми шукаємо пана Еванільду. Він тут працює?
«Евенільду». Усі помиляються. Це я.
Так. Пане Евенільду, ми з Агентства з охорони здоров'я.
Ваша дружина, пані Антонія, прийшла до нас з предметом.
Вам про це відомо?
Цей об'єкт дуже небезпечний.
Він випромінює радіацію, яка забруднила це місце.
Це місце?
Хто ці хлопці, Евенільду?
Це що, пістолет? Ви поліцейські?
Пістолет? Ні!
Це не пістолет. Ми не поліцейські.
Нам треба знати, звідки взявся цей предмет.
Бачиш? Розпитує як поліцай.
Я схожий на дурня?
Ми з Агентства з охорони здоров'я. Ми не поліція.
Якщо ви не купуєте й не продаєте, вихід там. Гарного дня.
Ваша дружина в лікарні, так?
Там є і інші заражені люди.
Це звалище заражене, друже. І рівень дуже високий.
Пане Евенільду, ми тут, щоб допомогти.
Вам треба покинути це місце.
Усе, годі. Ніхто звідси не піде.
-Ви проникли на мою власність. -Ні…
Вам сюди не можна без ордера. Він у вас є?
-Де ордер? -Немає часу…
Гаразд. Ніхто не заходить.
Спокійно. Ніхто не заходить. Вам не треба йти.
Нам просто треба знати, звідки цей предмет узявся, де він був.
Він ніде не був. Ясно?
Це серйозно. Можуть померти люди.
Пане, це ви його взяли?
Кажете, я злодій?
Я вас ні в чому не звинувачую. Просто нам треба це знати.
Ми можемо закінчити це лайно?
Хлопці принесли його сюди. Я бізнесмен. Я купив.
-У чому проблема? -Жодних проблем. Хто ці хлопці?
Ці хлопці сюди іноді приходять. Карлос і Лусіу.
-Не можна цього казати. -Чому? Вони нічого не вкрали.
Панове, будь ласка.
Ви знаєте, звідки взялася ця річ?
Я знаю.
Чудово.
Це була клініка радіотерапії. Так?
Так. Закрили три роки тому.
Ох бляха.
Головки немає.
Але тут немає радіації?
Ні.
Тобто капсулу тут не відкривали.
Хто покидає таке місце з частиною такого обладнання?
Преса насіла на мене, що ви евакуювали агентство.
Тепер евакуювати квартал?
Звалище дуже забруднене.
Треба очистити всю територію, зняти показники та знезаразити.
Я не маю таких повноважень.
Поговоріть з губернатором.
А якщо там нічого немає? Підпишете документ про відповідальність?
Немає жодних шансів, що там нічого немає.
Пане секретарю, я зняв показники.
Вони вже дуже високі поза звалищем.
РІО-ДЕ-ЖАНЕЙРО
Ядерна бомба? Ні. У Бразилії їх не роблять.
А якщо на нас нападуть американці?
Або Совєти.
Ні, слухайте.
Ядерна енергетика була розроблена не для війни.
Але Чорнобиль вибухнув, так?
Це був нещасний випадок, а не бомба.
Думаєте, АЕС Ангра може вибухнути?
Ні.
Ми тут серйозно ставимося до своєї роботи.
Я думав, ядерна фізика буде цікавішою.
Так і є.
Вона дійсно цікава.
Вона захоплива, ясно?
-Національна комісія ядерної енергії. -Покажіть.
Що? Аварія в Гоянії?
Зачекайте.
Повільніше, будь ласка.
Я переключу на нього. Друга лінія.
-Ріто, ти б не могла… -Звісно.
-Ось. -Дякую, Ріто.
Чудово.
Як називається клініка? Повторіть, будь ласка.
Гоянійський інститут радіотерапії.
Так.
Її закрили три роки тому.
Там справді була кобальтова машина, але її забрали.
Пане, ви впевнені?
Бо я бачив там покинуту оболонку.
Хіба що…
Що?
Там була ще одна машина.
Може, вона залишилася там. У записах нічого немає.
Ми не знаємо, чи її забрали.
Теж кобальтова?
Ні, цезій-137.
Один із ізотопів Чорнобиля.
Саме так.
Твердий чи порошок?
Машина була застаріла. Порошок.
Про неї у звіті нічого не сказано.
Як таке може бути?
Ріто, я маю поговорити із Сезаром. Знайди його негайно.
Сезар на Віденському конгресі.
Але я спробую додзвонитися.
Марсіу?
Цезій поміщений у свинцеву головку.
Вона страшенно важка.
Її неможливо перевезти без належного обладнання.
Виявляється, не так і неможливо, пане.
ІНСТИТУТ РАДІАЦІЙНОГО ЗАХИСТУ І ДОЗИМЕТРІЇ — РІО-ДЕ-ЖАНЕЙРО
Хочу представити вам нашу нову стажистку.
ЕСТЕР, ІРЗД ВІТАЄ
Жартую.
Естер працювала тут багато років.
Хто не знає, вона зробила революцію в нашому інституті.
Вона найбільший авторитет
у радіаційному захисті та дозиметрії в нашій країні.
Інститут мір і ваг у Сан-Паулу вкрав її на кілька років, але я її повернула.
-Естер, ласкаво просимо. -Дякую.
Прошу, якщо хочеш, можеш навіть виголосити промову.
Лишенько.
Для тих, хто мене ще не знає, незважаючи на керівну посаду,
я хочу, щоб ви всі бачили в мені друга, партнера.
Наука — це колективна діяльність. Я в це щиро вірю.
Сподіваюся, ми багато чому навчимося за цей час разом.
Усе.
Вітаємо.
До роботи, так?
-Ого. -Ти впоралася.
Народ.
Дзвонив доктор Оренштайн, просив список обладнання.
Авжеж. Навіщо?
Схоже, у Гоянії радіологічна аварія.
Губернаторе, радіації там достатньо, щоб перевантажити сцинтилометр,
дуже чутливий пристрій.
Це може бути велика доза.
Навіть величезна доза.
Ми не знаємо.
Як це — ви не знаєте?
Уявіть ваги в м'ясній крамниці.
Вони зважують до 10 кг.
Якщо ви на них станете, вони…
перевантажаться.
Ми не знатимемо, важите ви 10 кг чи 100 кг.
Сцинтилометр точно такий, як перевантажені ваги.
Я точно знаю, що ці люди постійно піддаються радіації.
Але не знаю, якій.
Треба евакуювати район, закрити його і лікувати заражених.
Заражених?
Можна ручку?
Авжеж.
Ситуація така. Ручка — джерело.
Чорнило — радіоактивний матеріал.
Якщо ви наблизитеся до джерела, будете…
опромінені.
Якщо відійдете від джерела, ви…
не будете опромінені і не опромінюватимете інших.
Ви зможете підійти до секретаря, і нічого не станеться.
Якщо джерело зламається…
Я зрозумів. Якщо чорнило…
Торкнуся радіоактивного матеріалу — опромінюватиму інших.
Саме так.
Але це не чорнило. Це порошок.
А цей порошок цезію, дрібніший за крупинку цукру,
дуже радіоактивний.
Якщо він у людей на шкірі, на одязі,
якщо його ковтають чи вдихають, вони заражені.
І вони стають ходячим джерелом.
Треба негайно забрати людей зі звалища до лікарні.
Команда Агентства з охорони здоров'я теж заражена.
Так, усі.
Ні! Зачекайте.
Не можна везти цих людей до лікарні.
Вони заразять більше людей. Спершу потрібно…
перевезти їх у безпечне, ізольоване місце.
У вас є місце для такої надзвичайної ситуації?
Міський стадіон?
Жаніу, вживіть необхідних заходів, щоб підготувати стадіон.
-Звісно. -І ви, Соузо.
Організуйте перевезення всіх цих людей.
Звісно. Але…
Він спеціаліст.
Марсіу, ви маєте допомогти мені все скоординувати.
Але доктор Оренштайн з Комісії ядерної енергії їде з Ріо…
Стривайте. А ви не з комісії?
Я?
Ні, я приїхав на день народження батька.
Марсіу, ми тут рідкі гості.
І ти зникаєш на день народження тата,
щоб допомогти сусіду, з яким ти роками не говорив? Справді?
Люба, губернатор попросив моєї допомоги. Я не можу відмовити.
-Губернатор? -Так, губернатор.
-Це Марсіу? -Так.
-Усе гаразд? -Так, пане Зе.
-Він просто затримується. -Гаразд.
-Машина тут. Їдьмо? -Секунду.
Прийшов твій тато. Приніс хліб.
Торт на столі.
Люба, мені треба йти. Вибач. Бувай.
Поглянь на цю рану, Евенільду.
Там, куди потрапив порошок, який ти кинув на стіл.
Усі, хто його торкався, хворі.
Антонія, хлопці. Усі в лікарні.
Кажеш, ми хворіємо через щось інше?
Жуан учора теж усі кишки виблював.
А Селешта хвора, відколи ти приніс це додому.
Вони всі на дієті з картопляним соком. Жуан, Клаудіней і Селешта.
Я розумію. У мене теж алергія. Не бачиш?
Але тієї штуки вже немає.
Усе. Вона вже нікому не зашкодить.
Тінінья скоро зайде в ці двері. І вона, і хлопці.
Життя продовжується.
Мене непокоять балачки тих двох пихатих хлопців,
що нам треба покинути звалище.
Якого біса?
Якщо ця штука радіоактивна, як вони казали,
це як Чорнобиль.
Раймунду, ти бачиш у цьому місті якісь АЕС?
Жуане, вони так сказали.
Гей.
-Усім тихо. -Ти не відчиниш?
Іди відчиняй.
Дарлі, я сказав, усім тихо.
Досі думаєш, що вони прийшли допомогти?
Добрий вечір. Я Емерсон Соуза, секретар штату з охорони здоров'я.
Відколи це військова поліція займається здоров'ям?
Треба евакуювати цей будинок.
Ви всі заражені цезієм-137.
Ти казав, що не поліцай, так?
Ні, я не поліцейський.
Я Марсіу. Я фізик-ядерник.
А він секретар з охорони здоров'я.
Евенільду, ваш дім дуже забруднений.
Спочатку звалище.
Тепер мій дім.
Що це? Усе?
Послухайте.
Кожна хвилина, проведену в цьому домі, збільшує ризик для вашого здоров'я.
У тій капсулі, яку ви взяли, був порошок, так?
Цей порошок радіоактивний. Він прилипає до одягу, шкіри, волосся.
Він може вбити, якщо вас швидко не полікувати.
Ось ця річ — сцинтилометр.
Він вимірює рівень радіації.
Чуєте цей шум?
Це означає, що ваш дім забруднений.
Ви маєте мені повірити.
І куди ви нас хочете забрати?
У безпечне місце, подалі від зараження.
-У лікарню до Антонії? -Ні.
Спершу в центр скринінгу, потім у лікарню, якщо треба.
У центр скринінгу? З копами біля моїх дверей?
Думаєте, ми злочинці? Я звідси не піду.
Вибачте, але ви не маєте вибору.
Ви всі маєте поїхати, бо заразяться і інші.
Я не піду з дому!
Мамо, у мене голова болить.
Ходи з мамою, люба.
Іди сюди, Клаудінею.
Ходи сюди, синку.
Ходімо.
ВІЙСЬКОВА ПОЛІЦІЯ
Усім добрий вечір.
Можете виходити. Ви маєте пройти зі мною, добре?
Що ми тут робимо?
Це для вашого блага.
Тут діти.
Там для всіх є прихисток.
Ходімо, Жуане.
Тут про вас подбають належним чином.
Ходімо, Селешто, Жуане.
Сюди, будь ласка.
Проходьте.
Ці двоє пожежників відведуть вас до прихистку, добре?
Пане Зе, заспіваємо «З днем народження»?
А Марсіу?
Марсіу ще затримується.
Пане, ви втомилися.
Ми залишимо йому шматок торта.
Ні, почекаймо.
Екстрені новини. Увімкни, Антоніо.
Екстрені новини «Призма».
У Гоянії стався радіоактивний інцидент.
Радіоактивний?
Родину евакуювали з дому…
-Це Марсіу! -Військова поліція…
…весь район. Звідти і аж сюди.
Невдовзі ми повернемося з подальшою інформацією.
Дякую.
-Добрий вечір. -Добрий вечір.
Ви поясните, як таке могло статися?
Це треба з'ясувати.
А поки слід діяти швидко, щоб уникнути трагедії.
-Ви Марсіу? -Ні.
Я Емерсон Соуза, секретар з охорони здоров'я.
Раді знайомству, пане.
Марсіу — цей молодий чоловік.
Вітаю. Я Марсіу. Ми говорили по телефону.
Я читав усі ваші статті. Це честь.
Я не очікував, що ви такий молодий.
Марсіу, за якими критеріями ви ізолювали будинки?
У мене не було протоколу. Я спирався на максимально допустиму радіацію.
0,1 мілібер усередині будинків, 0,5 зовні. У мене був лише сцинтилометр.
Я не міг точно виміряти рівень радіації.
Хлопець сказав, що знає, що робить.
О, він знає. Він знає.
Я б і сам зробив так само.
Зараз у нас є два дуже важливі завдання.
Запобігти подальшому поширенню цезію
і ізолювати жертв.
Вони покинули радіоактивну зону, що було пріоритетом.
Але треба починати скринінг,
щоб визначити, хто заражений, кому потрібна медична допомога,
і негайно відвезти їх в лікарняний ізолятор.
Таких уже багато у Лікарні тропічних хвороб.
Вони ізольовані? Повністю ізольовані?
Секретарю, вони мають бути повністю ізольовані.
Марсіу, мені треба побачити джерело цезію, щоб оцінити масштаб проблеми.
Звісно, я…
Хіба хлопець усе не виміряв?
Ви ж сказали, він правий.
Цей Гейгер набагато кращий, губернаторе.
Він з більшою точністю вимірює високі дози.
Це як аптечні ваги, а не ваги м'ясника.
Я зрозумів. Ходімо?
Так. Ходімо.
Гей!
-Підійдіть. -Я вас дожену.
АГЕНТСТВО З ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я
Лічильник Гейгера зареєстрував максимальну дозу.
Це дуже погано.
Треба прибрати це негайно.
Це неможливо.
Взаємодіяти з джерелом надто небезпечно. Наближатися не можна.
Та й нікуди його діти. Куди?
Треба це забрати. Не можна тримати радіоактивну бомбу в Гоянії.
Має бути спосіб.
Зазвичай він знаходиться у свинцевій головці, що ізолює радіацію.
Але ми не можемо плавити тут свинець.
Мені потрібна бетонна труба.
Велика, каналізаційна.
З широким отвором для стільця. І автобетонозмішувач.
Радіацію можна стримати бетоном.
Якщо поставити бетонну трубу навколо стільця і залити бетоном,
це не дасть радіації і порошку розповсюджуватися.
І буде таке важке, що його не зсунуть.
Сам бетон не втримає всю радіацію.
Будівлю агентства треба буде закрити.
Але навколо неї, тут, де зараз ми, буде безпечно.
Це єдиний спосіб вирішити проблему сьогодні.
Це буде тимчасово. Ви заберете це звідси.
Губернаторе, я обіцяю, що не поїду,
поки не поверну вам це місто.
Марсіу, підійдіть.
Пробачте, але ви сьогодні багато взаємодіяли.
-Я маю перевірити рівень. -Звісно.
Тільки спершу я вам дещо скажу.
Я говорив з однією з жертв.
Із цезієм мали справу не лише люди на стадіоні.
Його ширили й передавали іншим людям.
Пошкодження більші, ніж ми думали.
Доведеться залучити набагато більше людей.
І треба провести величезне дослідження з відстеження контактів.
Розведіть, будь ласка, руки.
Ні, ви не заражені.
Знімайте взуття. Швидко.
Кладіть сюди.
Обережно.
Так. Обережно.
Кидайте в Агентство з охорони здоров'я.
Будівлю все одно закриють. Кидайте туди.
А тепер, Марсіу, ідіть додому.
Прийміть душ, поїжте, відпочиньте. А завтра повертайтеся.
Ви мені потрібні.
Дуже вам дякую.
До завтра.
Він не повернувся. Я помию посуд.
-Ідіть спати, пане Зе. Ви втомилися. -Спати?
Ідіть…
Це Марсіу.
Що сталося, синку?
-У нас проблеми. -Ми бачили по ТБ.
Зі мною все гаразд. Пробачте, що затримався.
-Де твій одяг? Що сталося? -Які проблеми?
-Усе гаразд. Вислухайте мене. -Скажи правду. Що відбувається?
Чому ти в спідньому? Чому тебе не було цілий день?
Що сталося, Марсіу? Ти ж знаєш, що тепер ми не лише удвох.
-Ти станеш бать… -Батьком?
-Ми збиралися сказати, тату. -Збиралися, пане Зе.
-Як давно ви знаєте? -Пробачте…
-Батьком, синку! -Боже.
-З тобою все гаразд? -Усе гаразд.
Ви маєте мене вислухати і повірити.
Зі мною все гаразд. Я піду в душ.
Боже мій.
Онук.
Пробачте, пане Зе. Я не хотіла казати отак.
Моя люба.
Якби та вулиця була моєю
Я б її вимостила
Маленькими блискучими камінчиками
Щоб по ній ходив мій коханий
На тій вулиці є ліс
Він зветься Самотнім
У ньому є янгол
Який украв моє серце
Алло?
Привіт, Бені. Це Сезар.
Як справи? Джерело ізольовано?
Ні, зараз ізолюємо.
Сезаре, нам знадобиться уся команда.
Техніки, лікарі, фізики, і обладнання теж.
Добре.
І доведеться всіх повідомити.
Аргентину, Оук-Ридж, МАГАТЕ, усіх на світі.
Усі ресурси нацкомісії у твоєму розпорядженні.
Але Бені, треба виправити цю ситуацію.
Епіцентри позначені?
Ми ізолювали те, що позначили.
Але джерело було відкритим понад два тижні.
Слухай, Сезаре, ми знаємо, що це вже поширилося.
Але якщо цезій пошириться ще далі,
містом, вулицями,
річками, водою…
Нічого. Я сяду на найближчий рейс до Бразилії.
Сезаре, якщо ми не діятимемо швидко,
буде катастрофа, якої Бразилія ще не бачила.