РАДІОАКТИВНА ЗАГРОЗА
Марсіу?
То ти вирішив іти.
Гадаю, ти поводишся безвідповідально.
Серйозно? Я ж не грати у футбол з друзями.
Ти наражаєш себе на небезпеку.
Таким ти хочеш бути татом?
Я не в небезпеці. Чого ти від мене очікуєш?
Я бачу, як хтось тоне. Мені пройти мимо?
Ні. Кинь рятувальний круг або поклич рятувальника.
-Не треба також тонути. -Це не так просто.
Це не твоя робота. Відколи ти рятувальник?
Б'янко, я знайшов джерело.
Я ізолював заражені матеріали. Я говорив з ними.
Я їм потрібен.
Поки ми тут говоримо, ця річ шириться.
Це означає, що я, ти, моя сім'я, мій тато — усі в небезпеці.
Ясно. Тоді ми говоримо про щось дуже небезпечне.
А вчора ти сказав, що ти в безпеці.
Я хочу знати, в безпеці ти чи ні.
Я в безпеці.
Учора ризикував, але це минуло.
Не бреши мені.
Я не брешу, люба.
Я тобі вірю.
Іди сюди.
Обійми мене.
Ну ж бо.
Я маю йти.
Учора ввечері губернатор Гоясу, Роберту Коррея, відвідав будівлю…
-Привіт, тату. -Привіт, Марсіу.
-Сідай. Випий кави. -Не можу. Поїм пізніше.
-Ні. -Бувай. Дякую.
…Національної комісії ядерної енергії, Бені Оренштайн,
метою якого є запобігти тому, щоб порошок цезію
заражав місцеве населення.
Крім того, за словами д-ра Оренштайна,
бетон також має стримувати цезієве випромінювання.
Репортерка Енейда Сантіні була на місці події
і говорила з доктором Оренштайном.
Д-ре Оренштайне, чи зберігається небезпека тепер, коли воно під бетоном?
Радіація від капсули з цезієм-137 ізольована.
Але, на жаль, капсула 15 днів ходила по місту.
Ми маємо справу з цезієм-137 у формі порошку.
Цей порошок міг поширитися в кілька місць
і заразити ще багатьох людей.
То в Гоянії відбувається катастрофа, схожа на Чорнобильську?
Ні.
У Чорнобилі стався вибух ядерного реактора.
Це було набагато руйнівніше за радіоактивний ізотоп
з радіотерапевтичного пристрою.
Важливо, щоб усі, хто контактував із цезієм-137
або перебував поряд з тим, хто контактував,
прийшли на міський стадіон на обстеження.
Дякую, д-ре Оренштайне.
ДЕНЬ 2
Перепрошую.
Перепрошую!
Мені треба пройти.
Я з комісії. Дозвольте пройти.
Пропустіть мене. Перепрошую. Я тут працюю.
Якого біса?
Вибач, друже!
Я тут працюю.
-Я був тут учора. -Назад.
-Я був з д-ром Оренштайном і губернатором. -Назад!
-Я тут працюю! -Пане, я сказав, назад.
Я з Національної комісії ядерної енергії.
-Мене не пускають! -Впустіть його, будь ласка.
Він зі мною, офіцере.
-Бачите? Дуже дякую. -Так.
-Ви хоч трохи відпочили? -Ні.
Весь час був на телефоні, збирав сюди команду.
Доброго ранку, панове.
Усе готово. Заражених можна перевезти в лікарню за годину.
За годину?
А крило облаштували належним чином?
Тут усе трохи інакше, знаєте.
Усе треба закрити пластиком.
Людям потрібні засоби індивідуального захисту.
Туалети мають бути запечатані.
Радіоактивні відходи пацієнтів не можуть потрапляти в каналізацію.
Їх треба зібрати й відправити в ІРЗД в Ріо.
Скількох туди перевезуть?
Агентство закрили.
-Справді? -Так.
Щось не так. Я щойно бачив цього модника.
Мені не подобається їхній вигляд.
Знаєте що? Нас триматимуть тут.
Ви не розумієте?
Якщо нічого не робити, ми не повернемося додому.
-Евенільду… -Думаєш, це смішно?
Облиш. Наших домів уже немає.
Їх вже знесли, щоб побудувати щось розкішне.
Раймунду, не кажи так.
Треба щось робити.
Кажуть, ми хворі.
Якби це було так, я був би в лікарні з дружиною, а не в цій дірі.
Хто відправляє хворих у таке місце?
Так, я нічого не розумію.
Я сьогодні бачила людей у халатах, але вони всередині…
Лабораторні халати для лікарів. Ви бачили їх на футбольному полі?
-Це неправильно! -Це ніби…
Нам ніхто нічого не каже.
Вони стоять там і дивляться на нас як на тварин.
Це губернатор!
Опустіть вікно!
Що це в біса таке?
Ви практично сказали по ТБ, що Гоянія — новий Чорнобиль!
Ні. Я сказав, що в Чорнобилі була ядерна аварія,
а в Гоянії радіологічний випадок.
Я чітко сказав.
Думаєте, люди розуміють усе це про реактор і ізотопи?
-Послухайте… -Відповідь на ваші дії он там.
Це я спілкуюся з пресою.
Шановні.
Будь ласка, підійдіть усі.
Доброго ранку.
-Доброго. -Доброго.
Мене звати Бені Деві Оренштайн.
Я фізик-ядерник.
Я з Національної комісії ядерної енергії.
Я знаю, що ви всі налякані,
але ми тут, щоб допомогти вам.
Маю вам сказати, що порошок, з яким ви мали взаємодію,
який називається цезієм,
радіоактивний і дуже шкідливий.
Якщо цей порошок потрапив на вас,
навіть цятка, невидима неозброєним оком,
він вам шкодитиме, доки повністю не вийде з організму.
Цей джентльмен…
Марсіу, підійди, будь ласка.
Він також фізик.
Його звати Марсіу.
Він з усіма вами поговорить і поставить питання,
щоб визначити, якого ви зазнали впливу цього радіоактивного порошку,
чи могли ви перенести його ще кудись і таке інше.
Ця інформація
може врятувати життя вам
і іншим людям. Тож дуже важливо,
щоб ви нам усе розповіли.
-Просто чудово. -Коли ми повернемося додому?
Так, ми хочемо додому.
Ваші доми, як і ви всі,
мусять пройти ретельний процес дезактивації.
Скільки це займе?
Поки не можемо сказати.
Не можете сказати, пане?
Ви можете гарантувати, що нам повернуть наші доми,
коли ця маячня закінчиться?
Сюди.
Ось він.
Можете повісити на дошці поруч з іншим?
Привіт, Бені.
Пауло! Добре, що ти тут.
Будь ласка, поставте це на стіл.
Я привезла Гейгерів, сцинтилометри, дозиметри.
Треба одразу відправляти їх працювати.
Естер каже, вона й ІРЗД до твоїх послуг.
Чудово. Я дуже вдячний.
Що за хаос надворі?
Пауло, це доктор Емерсон Соуза.
Секретар штату з охорони здоров'я.
Соузо, це докторка Паула Матуш, Цюріхський університет.
Працює в ІРЗД в Ріо,
екологиня, спеціалістка з забруднень.
-Вітаю, докторко. -Чудово. Ставте там.
Жуан, Шоста вулиця.
Карлос, 57-ма.
І Ніна, 26-та вулиця.
-Двадцять восьма. -Двадцять восьма.
-А ти? -На моїй нічого немає.
Нам все одно треба перевірити.
Я не приносив це додому. Трохи потер у руках…
Я знаю, Дарлі. Але ти міг це випадково принести
на одязі, підошвах взуття.
Треба перевірити…
Гей! Навіщо ти це в нього кидаєш?
Як тебе звати?
Друже, мені потрібне твоє ім'я.
Його звати Раймунду.
-Раймунду? -Замовкни, Дарлі.
І де живе Раймунду?
На вулиці, але іноді крутиться в Евенільду.
У тебе був контакт із цезієм? Сяйливим порошком.
Хочеш мені допомогти? Потисни руку.
Як чоловік чоловіку.
Він допоміг Антонії віднести ланчбокс до Агентства з охорони здоров'я.
Так, Раймунду?
Я знав, що буде погано, щойно ми вийшли з автобуса.
З автобуса? Якого автобуса?
Ви їхали туди автобусом?
Дарлі, ти й далі говоритимеш із тим хлопцем?
Закрий рота.
-Ходімо. -Це серйозно.
Люди ризикують, поки автобус їздить містом.
Раймунду, будь ласка!
Губернаторе, кожен, хто контактував із цезієм,
є потенційним переносником,
тим, хто може поширювати зараження.
Наступили на порошок і пішли ходити — переносник.
Забруднена рука торкається грошей — переносник.
Пішли в бар і випили зі склянки…
Заходьте.
-Даруйте. -Марсіу. Заходь.
Це докторка Паула Матуш, про яку я казав.
Пауло, це Марсіу.
-Це ви знайшли джерело? -Так.
Завдяки йому ми швидко вжили перших заходів.
І залишили його на стільці на вулиці на весь день?
Пауло.
Він визначив основні епіцентри.
Покажеш нам, Марсіу?
Авжеж.
Окрім Агентства з охорони здоров'я на 18-й вулиці
я поки що зміг встановити
будинок Карлоса на 57-й вулиці,
де джерело відкрили.
Звалище Евенільду на 22-й вулиці,
де джерело розкрили ще більше,
і місце сильно забруднене.
Він поніс джерело додому, де воно перебувало десять днів.
Ось будинок Жуана на 9-й вулиці.
Брата Евенільду.
А тут…
Це дім Ніни, їхньої кузини.
Чекайте. Скільки всього епіцентрів?
Шість, наскільки я знаю.
Але мене непокоїть,
що Антонія і Раймунду їхали автобусом з 26-ї вулиці до агенції,
тримаючи в сумці джерело, з якого сипався порошок.
Скільки днів тому?
Два дні.
Гоянією два дні курсує радіоактивний автобус.
Треба негайно закрити весь громадський транспорт.
Закрити громадський транспорт через один автобус?
Заспокоймося.
Губернаторе, усі, хто їздив на автобусі за ці 48 годин,
можуть переносити цезій на тілах і взутті
в інші місця, інші будинки, школи…
«Можуть». Можуть переносити.
Ми не знаємо напевне.
Крім того, капсулу з цезієм перевозили в сумці, чи не так?
Так, плетеній з рафії.
Так.
Якщо порошок висипався з капсули,
він міг застрягнути в сумці.
«Міг».
Усе, досить.
Я згоден.
Звісно, це лише можливість.
Але враховуючи нашу ситуацію,
ми не можемо дозволити собі такий ризик.
Цей автобус треба забрати з вулиць.
-Який був маршрут? -Не знаю. Раймунду не говорить.
Маршрут нічого не дасть — автобус невідомий.
Знайдемо маршрут і скасуємо його.
Ніхто нічого не скасовуватиме.
Ви вже занурили місто в паніку.
Тепер уявіть, що автобуси скасують
через нібито радіоактивний автобус.
А що буде, якщо ми дізнаємося, що цей автобус не радіоактивний?
Уявіть, якої шкоди ми б завдали.
І заради чого? Нічого.
-Пробачте, пане. Можна пропозицію? -Прошу.
Уночі, коли автобуси заїжджають у депо,
можете їх без проблем перевірити.
Це звучить раціональніше.
Ні, губернаторе. Послухайте.
Ми закінчили.
Гарного дня.
І це все?
Ми дозволимо автобусу просто курсувати?
Слухайте, нам треба закінчити перевірку пацієнтів,
яких переведуть у міську лікарню.
Якомога швидше.
Це включає тих, хто в Лікарні тропічних хвороб.
-Саме так. -Я піду їх перевірити.
Поговорю з Антонією і спитаю про автобус.
Чудова ідея, Марсіу.
Ваше розп'яття. Залиште тут.
-На вас є щось іще? -Нічого.
Дякую.
Кепку, будь ласка.
Це єдине, що в мене є.
Вибачте. Усе слід викинути як радіоактивні відходи.
А в кишенях?
Не торкайся, Селешто.
Затискач для волосся.
Де?
Каблучку, будь ласка.
Це моя обручка.
Дозволь мамі.
Щось у ваших кишенях, пані?
Гроші?
Усе.
А ви це потім повернете?
-Ляльку. -Люба, Бруна залишиться, гаразд?
-Ні. -Так, люба.
-Ми хворі. Вона теж може захворіти. -Вона моя.
Вона лялька. Вона не заразиться.
Я її не покину.
Доню, подивися на мене.
-Бруна залишиться. -Нізащо.
-Ми її повернемо, коли одужаємо. -Ні!
-Селешто. -Вона залишиться зі мною.
-Вона залишиться зі мною! -Селешто, тихше.
Привіт, люба.
-Як тебе звати? -Селешта.
Селешта. Яке гарне ім'я.
-А як звати її? -Бруна.
Бруна. Так.
Ти не хочеш залишати Брауну в цьому гидкому місці?
У мене для неї є гарний будиночок. Залишиш її в мене?
Люба, це гарний будинок.
Дивись.
Твердо.
А. Ну то дістанемо їй матрац.
-І подушку, ковдру… -Я дістану їй подушку, ковдру. Авжеж.
І годуватиму її. Що вона любить їсти?
Вона любить морозиво.
Морозиво? Я даватиму їй багато морозива. Гаразд?
-Ми можемо залишити її? -Залишай у мене.
Дуже тобі дякую. Чесне слово.
Тепер закриємо.
Іди за нею, синку.
Селешто.
Це вода з оцтом. Полийте свою голову.
Це допоможе з дезактивацією.
Я думав, оцет від вошей.
Пече.
Мені боляче. Пече.
Дякую, Лусіу.
Лікарня.
Антонія Квадрадо.
-Вітаю, Антоніє. -Добридень.
Як сьогодні почуваєтеся?
Досі нудить. Ноги підкошуються.
Це ви відвезли ту річ до Агентства з охорони здоров'я?
Так. Ми з Раймунду.
Вітаю. Ви героїня.
Я зробила те, що було треба.
Поверніться, будь ласка.
Скажіть. Ви їхали автобусом, так?
-Так. -Пам'ятаєте маршрут?
Той, що йде за моїм домом, і до автовокзалу.
Здається, 008.
Там ще ходить 009, пані Антоніє. І теж до автовокзалу.
Не знаю, це був 008 чи 009.
Постарайтеся згадати. Це важливо.
У мене в голові каша.
Що завгодно. Колір, якусь особливість…
Автобус може заразити ще більше людей.
-Евенільду, пані. Куди нас везтимуть? -До міської лікарні.
Евенільду, прошу, заходьте.
Ім'я, будь ласка.
Жуан.
А твоє?
Клаудіней.
Вас теж лікуватимуть у міській лікарні. Заходьте.
Ім'я?
Катаріна.
Вашого імені немає в списку.
Там є мої діти.
Селешта, так?
-Вона їде до міської лікарні. -Без мами — ні.
Вона дитина.
Я розумію, Катаріно. Розумію.
Але послухайте, ваше зараження майже нульове.
Вам не слід навіть бути поряд.
-У неї високий рівень. -Мені не бути з нею?
-У вас немає дітей, так? -Це для…
-Ви здуріли? -Що відбувається?
Думаєте, мене хвилює зараження?
-Тут її тато. -Їй потрібен не тато. Їй потрібна я.
-Зробіть щось… -Ви тато Селешти?
Я до вас звертаюся!
Зробіть щось!
-Ви тато Селешти? -Так. Чому Катаріні не можна?
Рівень зараження Катаріни майже нульовий. Вона…
-Жуан її візьме. Вона не буде сама. -Не можна.
-Замовкни, Дарлі! -Катаріно.
Ти на моєму боці чи на її?
-Катаріно! -Що таке, Жуане?
-Ми нічого не вдіємо. -Змирися.
-Катаріно, подумайте про здоров'я. -Ти здорова.
-Мені начхати на моє здоров'я. -Знаю.
-Я хвилююся про своїх дітей. -Катаріно, ти здорова.
Прошу вас, сідайте в автобус.
Клаудінею, іди сюди.
Жуане, візьми доньку. Бери.
Синку…
Допомагай татові дбати про Селешту.
-Чому ти не їдеш? -Пообіцяй мені не відходити від них.
-Ти нам потрібна… -Обіцяй, Клаудінею!
Обіцяю.
Пам'ятаєш, про що ми говорили?
Так, але я хочу залишитися з тобою.
Знаю, люба. Я теж, але пані нам не дозволяє.
Мама зараз не може поїхати.
-Ні! -Але вона приїде одразу після.
Ти маєш піти зі мною.
-Ні. -Вставай, люба.
Ні.
Ти не встигнеш скучити за мною.
-Мама скоро буде з тобою. -Ні.
-Сідай в автобус. -Ходімо зі мною.
Не бійся.
Їдь з нею.
-Ваше ім'я, будь ласка. -Дарлі.
Дарлі, заходьте, будь ласка.
Ми про неї подбаємо.
-Ім'я? -Раймунду.
Проходьте, Раймунду.
Ми будемо з нею.
Прошу.
-Ім'я? -Фелісіану.
Проходьте, Фелісіану.
ВІЙСЬКОВА ПОЛІЦІЯ
Будь ласка, усі вишикуйтеся тут.
Вас переведуть у міську лікарню.
Будь ласка, шикуйтеся.
Ось так. Стійте тут.
Шикуйтеся. Ось так.
-Спокійно! -Викличте лікаря.
-Чекайте. -Чекати? Він в агонії.
-Чекайте. -Допоможіть!
-Йому потрібна допомога! -Лікарю.
-Вона кличе лікаря. -Спокійно.
Що відбувається?
-Йому погано. -Відійдіть.
Моя рука!
Дайте 10 мг морфіну. Швидко!
-Ще трохи. -Лікарю…
Потерпіть ще трохи.
Чого чекаєте? Вводьте.
Він вас не заразить. Коліть!
-Коліть! -Зараз.
Ось так.
ЛІКАРНЯ ТРОПІЧНИХ ХВОРОБ
Ходімо.
Сюди.
Давайте його сюди.
-Ось так. -Він поїде з нами?
Він не може сидіти.
Чекайте. Карліньйос їде з нами.
-Ми щось придумаємо. -Авжеж.
Допоможіть мені. На «три», добре?
Чекайте. Один, два, три!
-Обережно з рукою. -Обережніше.
Притримуйте голову.
-Ось. -Обережно з головою.
Обережніше з рукою.
Давайте його сюди!
-Нога. -Голова.
Обережно.
Бережіть голову.
Давайте. Не залишайтеся.
Тримай йому голову.
Сідайте. Давайте.
-Усе добре? -Так, лікарю.
Везіть до міської лікарні. Залиште машину там.
І одразу на стадіон, хай вас оглянуть.
-У лікарні страйк. -Їдьте, будь ласка.
-Гаразд. -Там страйк?
Це єдине місце, де їх можна ізолювати.
Як ми можемо працювати за таких умов?
У цій лікарні все позакінчувалося. Немає спирту, немає медикаментів.
Не кажучи про роботу 40 годин поспіль без відпочинку.
Як ми можемо дбати про людські життя?
У нас теж є сім'ї.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Стійте на місці. Нікому не йти.
Ми не відступимо. Ми не підемо, доки…
Добридень.
Я доктор Селтон Луз, директор лікарні.
Прошу вас усіх пройти із цими поліцейськими.
Ходіть.
Станьте тут у ряд.
Ідіть парами. Ви сюди. До нього.
Повільно.
Давайте.
Там людно.
Сюди, за нею.
Ви поряд з нею.
Боже, це Тінінья.
Тінінья тут!
-Де, друже? -Це Тінінья! Вона тут!
Карліньйосе, ми приїхали.
Карліньйосе?
-Він не може йти. Його треба нести. -Що сталося?
Карліньйосе?
-Його треба нести. -Піду по ноші.
Пане, я його не кину самого!
-Карліньйосе? -Пані, прошу.
-Його хтось винесе? -Так. Вам треба йти.
І ми не припинимо наш страйк.
Це моя дружина! Відчиніть.
-Прошу, виходьте повільно. -Там моя дружина! Тініньє!
Евенільду?
Привіт, любий!
Евенільду! Що ви тут робите?
-Як ти? -Дуже слабка.
-Ти теж поганий. -У мене пухирі.
Мені треба, щоб ви пройшли зі мною.
-Я казала, та штука проклята. -Усе якось дивно.
Чому з вами поліція?
-Проходьте. -Куди ми йдемо?
Ідіть за іншими.
Ніхто нічого не знає. Ні на що не відповідають. Божевілля.
Сюди.
Прошу сюди.
Проходьте вперед.
Давайте.
Що це?
-Що це за місце? -Заходьте.
-Тут лише ми. -Дивно.
Ось так. Заходьте.
Це крило підготували для вас.
Це місце дивне.
Хто про нас дбатиме?
-Тут нікого немає. -Проходьте.
Татусю, мені страшно.
Не бійся, люба. Я тут.
Тут для всіх є місце?
Нас тут кидають.
Боже.
Тату, де ми будемо?
Спершу потрібен лікар.
Погляньте, яке місце.
-Скільки ми тут пробудемо? -Заходьте, будь ласка.
Ця штука замкнена.
Чому на підлозі плівка? Навіщо все це?
-Дідько. -Що це?
Ось. Дивіться.
Нас залишають тут помирати.
Вона не пам'ятає маршрут, але автобус їхав до автовокзалу.
Водій був у ковбойському капелюсі,
а на приладовій панелі був амулет Богоматері з Апаресіди.
-Я можу зачекати його на зупинці. -Добре. Іди туди.
Я вже тут.
Давай, Марсіу. Але треба триматися тихо, ясно?
Триматимусь.
І Марсіу, обережно, щоб не забруднитися.
-Ми страйкуємо! -Ми страйкуємо!
Ми страйкуємо!
Ми відповідальні за життя всіх у цьому місті.
Ми не можемо оперувати без рукавичок…
Допоможіть.
Попри наші зусилля, їм не кращало.
Радіація їла їх зсередини.
-Чорнобиль? -Москва.
Я був у Франції і поїхав туди, коли сталася аварія.
Принаймні тут, здається, не так серйозно.
Наскільки я розумію, тут від 10 до 15 постраждалих.
Ти теж лікар?
Фізик.
Я тут, щоб переконатися, що ви в безпеці.
Вільям. Дуже приємно.
-Навзаєм. Я Едуарду. Це Вітор. -Приємно.
Ви єдині лікарі, яких прислали?
Так. Але ми координуватимемо персонал лікарні.
Принаймні так нам сказали.
…людей у цьому місті. Ми відповідальні за їхні життя.
Вони мають право на якісне лікування…
Що це?
АГЕНТСТВО З ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я
Карета швидкої. Зупини тут.
-Це справді карета швидкої? -Так.
Курва! Хто ж так залишив пацієнта?
Потрібні ноші.
-Потрібні ноші! -Чекай!
Що таке?
-Перевір рівень його радіації. -Гаразд.
Потрібні ноші!
Тримай.
Народ, потрібні ноші!
-Потрібні носилки! -Збожеволіла?
У них радіаційний синдром.
Люди, нам потрібні носилки!
Моя рука горить. Треба занурити її у воду.
Цей кран не працює.
Здається, я там бачив туалет.
-Он двері в коридор. -Тут?
Усе замкнено. Копи не відчиняють.
ЧОЛОВІЧИЙ ТУАЛЕТ
Що?
Замкнено.
ЖІНОЧИЙ ТУАЛЕТ
Усе замкнено.
Вже й відлити не можна? Усе замкнено.
Жуане!
Жуане. Глянь, чи там є туалет.
-Замкнено. А там немає? -От же ж бляха!
-Обидва замкнуті. -Туалету немає?
-Вони зачинені. -Як це?
-Спитаймо у копів. -Вони зачинені.
Туалету немає?
Гей. Як нам ходити в туалет? Вони зачинені.
-Не знаю. -Обидва.
Друже. Як нам ходити в туалет? Що робити?
-Відчиніть. -Я не можу випустити.
-Я хочу в туалет. -Виходити не можна.
-Відчиніть. Я хочу в туалет! -Потерпи.
-Я не звір. -Спокійно.
Тут діти й жінки.
-Як нам ходити в туалет? -Виходити не можна.
Просуньте ключ під дверима.
-Я не дам тримати себе за звіра! -Гей!
Потрібна підтримка на третій поверх.
-Ми не тварини! -Забери Раймунду звідси!
Заспокоймося!
-Так, вам там краще заспокоїтися. -Чоловіче. Поговорімо.
Відчиніть двері!
Відчиніть! Відчиніть кляті двері!
Кличте підкріплення!
Відчиніть це лайно!
Відчиняйте двері!
Вони хочуть вийти.
-Кличте підкріплення! -Вони хочуть вийти.
-Нам треба зайти. -Відчиніть!
-Відчиніть двері! -Відчиняйте!
Відчиняйте!
Усі йдіть сюди!
-Допоможіть їм! -Ідіть сюди!
Відчиняйте, бляха!
-Відчиніть! -Відчиніть!
-Це Карлос! -Випустіть мене!
Це Карліньйос.
Та відчиняйте!
-Відчиняйте! -Відчиняйте, це наказ!
-Яка кімната? -Ліворуч, за знаком.
-Дорогу! -Ідіть!
Мені потрібні крапельниці!
-Крапельниці. -Я пошукаю.
І термометр!
У нього тахікардія.
Знайдіть 18-й катетер.
009 — АВТОВОКЗАЛ
Хлопче, ти заходиш?
Цей автобус їде до стадіону?
Ні, тобі потрібен 222.
А, дякую.
-Дякую. Вибачте. -Авжеж.
Треба поспостерігати цю лихоманку. Перевірити, чи є інфекція.
Він стабільний, 120 на 80.
Ви обидва маєте піти.
Не можна залишатися без захисту.
Ви обидва працюватимете із зараженими пацієнтами.
Для вас є допустимі норми радіації на годину, на день, на тиждень.
Ці ручки — наш параметр.
Перевищите ліміт — вас усунуть.
Безпека перш за все. Зрозуміло?
-Зрозуміло. -Звісно.
Дякую.
Добрий день.
Прошу вашої уваги.
Усі тут?
Я доктор Едуарду Соуто.
Я Вітор Лурейру, ми приїхали з Ріо-де-Жанейро дбати про вас.
Лікарю, як Карлос?
Карліньйос помре?
Ні, у нього було зневоднення, зараз усе гаразд.
Небезпека минула.
Ми не можемо бути тут без туалету. Це неможливо. Ви розумієте?
Наш колега Вільям принесе вам контейнери.
Ми перевіримо кал і сечу,
і позбудемося матеріалу, не забруднюючи каналізацію.
Тому туалети зачинені.
Усе, що виходить з нас, прокляте.
Я розумію, це складна ситуація, але ви мусите бути терплячими.
І я прошу вас допомагати нам.
Ще одна дуже важлива річ.
Нам треба знати, як саме кожен з вас контактував із цезієм.
Чи ви торкалися, вдихали, ковтали порошок.
-Я нічого не скажу. -І що ви відчуваєте.
Лише тоді ми зможемо лікувати кожного з вас як слід.
-Є питання? -Гаразд.
МЕРІЯ
-Добрий день. -Добрий день.
ВІЙСЬКОВА ПОЛІЦІЯ
-Добрий день. -Добрий день.
Треба зібрати всіх собак.
Там, Пауло.
Там уперше порушили цілісність джерела.
-Карліньйосе, скористайся кліщами. -Зачекай.
Гаразд. Тримай.
Ми взяли свинцеву частину у тому покинутому місці
і повезли до Карліньйоса.
-А вона не була важкою? -Дуже важкою, лікарю.
Багато свинцю.
І роботи було багато.
Ми з Карліньйосом добре повозилися, але змогли її розібрати.
Майже всю.
Тільки капсулу ми не змогли розібрати.
Наступного дня я всі кишки виблював.
Я думав, це через їжу, яку з'їв на вулиці.
-Карліньйосе! -Гей, Карліньйосе!
-Карліньйосе! -Іди сюди.
Чекайте!
-Я іду! -Нам треба продати цю штуку.
Ходімо.
-Ось! -Його не зупинити.
Давай.
Ходімо!
-Бувай, Карліньйосе. -Бувайте!
Воно дуже важке.
-Як справи? -Іди, чуваче!
Забий гол.
Ось, 1 750.
А це твоїй мамі. Ось так.
І ти, Лусіу. Тримай.
Піди випий пива.
-Клас, пане Евенільду. -Що за посмішка?
-Ви заробили. -Клас.
-Дякуємо. -Ось.
-До зустрічі. -До зустрічі.
Бувайте.
Купи новий капелюх.
Ага. Завжди чіпляється до мого капелюха.
Зачекай.
Давай.
Потихеньку.
Шістнадцять тисяч імпульсів на секунду.
Я такого ще не бачила.
Десять днів поспіль.
Ця річ була у вітальні.
Як трофей.
Десять днів.
А знаєте, що ще гірше?
Евенільду дав порошок багатьом людям.
Так.
Відтоді всім стало погано.
-Ні, припини. -Якого біса, Жуане?
-Де твоя посмішка? -Ну ж бо, Евенільду.
Ти така гарна!
Любий, я готую. Хочу подати вечерю.
Так, дуже гарна.
Облиш, Евенільду. Поглянь на себе.
-Дивіться. -Що це?
-Це найкраще. -Не відкривайте цього на столі.
-Люба, лише раз. -Ні!
Ніколи. Я там подаю вечерю.
Винеси це на вулицю.
Не відкривай цього на столі.
Спробую більшою.
Ось так.
Дивіться!
Яка краса.
Отакої.
Дуже гарно.
Знаєте що?
Карліньйос і Лусіу зняли це з літаючої тарілки,
що розбилася біля Жуана Лейте.
-Що? -Літаюча тарілка?
Так.
-Що? Ви не вірите? -Ні.
-Це показували по телевізору. -Ти брешеш.
Тініньє, хіба ми не бачили це в новинах? Як це називалося?
-Що «Тініньє»? Годі брехати. -От злюка!
Забери коробку зі столу. Прибери там. Я подаю вечерю.
-Боже! -Прибери це.
Ну люба. Ти зіпсувала вечірку.
Слухай, кохана.
Я зроблю тобі з цього сяйливі каблучки, чуєш? Зроблю.
Брате, із цього можна зробити каблучки?
-Друже… -Він експерт.
Він скаже, що можна.
-Не можна. -Та ти нічого не знаєш!
-Надто дрібне. -Тобі пощастило.
Гей, Артуре. Іди сюди.
Тобі пощастило. Я дам тобі трохи.
-Та ти що. -Дай папірець.
Його підвищили до короля Артура. Він тепер багатий.
-Дякую. -Клас.
Бачиш? Ось.
А кажуть, я егоїст, так?
Так, друже по чарці!
Бачиш? Ось тобі.
Люба, у мене є дещо, що може тобі сподобатися.
Справді?
Мій чоловік приніс це додому.
Мені здалося, що це красиво.
Боженько.
-Ого! -Як тобі?
Ого!
Ти прекрасна.
Ти схожа на зірку.
Іди сюди. Не тікай.
Моєму братові й бізнес-партнеру найбільша частка.
-Селешті сподобається. -Тримай.
Клаудінею теж.
Так!
Це дім брата Евенільду.
Жуана. Батька дівчинки.
-Як її звати? -Селешта.
Люба, хочеш салату?
Ні, мамо.
Ти впевнена?
Давай, люба. Вечеря готова.
Селешто.
Домалюй тут.
Ну ось, дякую.
Селешто, моя принцесо.
Дивись, що татко тобі приніс.
Клаудінею, ти теж поглянь, синку.
Тато приніс тобі зірки з неба.
Дивись.
Дивися, люба.
Яке воно гарне.
Дивись.
Клас!
Як гарно, люба.
Ось, ти зможеш підсвітити всі замки.
Усі свої замки.
Я хапаю тебе за руку.
І посипаю її ним.
-Зірковий душ! -Що це, Жуане?
Зірки з неба.
Хіба не гарно? Дивись.
Де ти це взяв?
Іди поглянь, як світиться, Клаудінею.
-Ти витратив на це гроші? -Звісно, ні.
Мені це дав Евенільду.
-Люба, не треба. -Припини, Жуане.
Я вже повечеряла.
Я втомилася. Я тут весь день. Думала, ти прийдеш і допоможеш мені.
Якби воно щось коштувало, брат би так не дав.
Не треба викидати.
Жуане, погодуй дітей вечерею.
Селешто, помий руки перед їжею.
Ти теж, Клаудінею.
Гаразд, іду.
-Боже. -Жуане, допоможи мені.
Тато потім принесе тобі ще зірок.
Лікарю, я не помітив, що вона не помила руки.
Бляха!
-Що таке? -Селешта проковтнула цезій. Допоможи.
-Її треба негайно перевезти. -Куди?
Цих людей не можна лікувати тут. Швидше.
Схоже, цезій потрапив у каналізацію.
Каналізація іде туди?
-Добридень. Як справи? -Вітаю. Добре.
Пані, ви знаєте, чи каналізація з цих будинків іде в цей струмок?
Цього я не знаю.
Це ви забрали Жуана, Катаріну й дітей?
Їх заарештували?
Ні.
Вони хворі.
Ви подруга родини?
Так.
Хочете кави?
Ні, дякуємо.
-Заходьте. -З вами тут хтось живе?
Ми із сином. Але він зараз на роботі.
Я щойно зварила каву.
Вона гарна й гаряча.
-Точно не хочете? -Ні, дякуємо.
-Може, води? -Ні, дякуємо.
Бені!
Люди, що це за шум?
Панове поліцейські, треба евакуювати всі ці будинки.
Треба перекрити вулицю, весь квартал.
Так.
Треба всіх вивести з домів, негайно!
Негайно!
Давайте!
008 — АВТОВОКЗАЛ
Гей, що це за чортівня?
Ядерна бомба, яку показували по телевізору.
-Це бомба. -Бомба?
Це ядерна бомба.
Ні! Спокійно.
-Мене звати Марсіу. Я фізик. -Автобус заражений.
-Зупиніть автобус! -Він заражений!
Заспокойтеся!
Вислухайте мене.
Я виявив у цьому автобусі радіацію.
Треба проїхати на стадіон, щоб вас перевірили.
Усіх вас.
-Відчиніть двері, водію! -Ні! Спокійно!
Будь ласка, шикуйтеся.
Ми поїдемо. Шикуйтеся.
Прошу.
Пані, треба їхати.
Треба їхати негайно. Швидко.
-Чекайте автобус. -Давайте.
-Давайте. До тієї пані. -Прошу, сюди.
До тієї пані.
-Можете йти. -Що відбувається?
Радіоактивний порошок у сусідньому домі.
Вас перевірять на стадіоні.
Будь ласка, швидше!
Усі, швидко!
Ви двоє, заходьте.
Це всі?
-Уперед! -Ось, пані, прошу.
Ні! Стривайте!
Заспокойтеся!
Дуже важливо, щоб вас усіх перевірили.
Це для вашого блага. Ясно?
-Ні, він божевільний. -Ні!
-Відчиніть двері! -Ні!
-Не відчиняйте двері! -Нам треба вийти!
Якщо ви вірите в Бога, не відчиняйте.
Якщо відчините, люди розійдуться, їх не лікуватимуть.
Вони заразять інших.
Життя цих людей і тих, хто ззовні, у ваших руках.
Випустіть мене!
-Я нікуди не піду! -Я хочу додому!
-Відчиняйте! -Це бомба!
-Чекайте, люди. Послухаймо його. -Дуже вам дякую.
-Усе буде добре. Заспокойтеся. -Я не поїду на стадіон!
Нема чого боятися.
Радіація забруднила обмежений район міста і не становить ризику для населення.
Ми вжили швидких і рішучих заходів, і ситуація під контролем.
Що відбувається, губернаторе?
Це наш персонал. Вони чудово працюють.
Вони шукають тих, хто міг зазнати впливу радіації.
Не треба хвилюватися…
-Стійте! -Відчиніть двері! Швидше!
Цим людям треба зайти. Автобус забруднений.
Їх треба перевірити.
-Я не маю повноважень. -Ти мене чув?
-Автобус заражений! -Я нічого не можу зробити.
Офіцере! Пустіть їх!
-Я не маю дозволу. -Пустіть їх негайно!
Ви з Нацкомісії ядерної енергії?
-Я? Я просто… -Так. Він з нами.
То радіоактивний автобус їздив вулицями Гоянії?
Послухайте, це…
Так. Але зараз важливо, щоб усі, хто їздив
автобусом 008 упродовж останніх 48 годин,
прибули на міський стадіон і обстежилися якнайшвидше.
Заражений автобус їздив Гоянією.
Як бачите, пасажири виходять з автобуса.
Проходьте. Сюди, будь ласка.
ВІЙСЬКОВО-МОРСЬКИЙ ШПИТАЛЬ РІО-ДЕ-ЖАНЕЙРО
Адмірале, у мене десять пацієнтів потребують термінового переведення.
Тут немає належного обладнання і лікарня страйкує.
Розумію, але, на жаль, реальність така:
у нас шість вільних місць.
Обери найкритичніших і хай їх переводять сюди негайно.
Наша команда про них подбає.
Поклав слухавку.
Тільки шість?
Не вийде.
МАРЛЕН ВІЄРА ШЕФИНЯ ФЕДЕРАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ
На завтра, добре?
Шефине Марлен?
Мабуть, ви чули, що викрали й відкрили джерело цезію-137,
і містом шириться радіація.
Радіоактивне джерело викрали? Як таке взагалі можливо?
Отож. Саме це ви й маєте з'ясувати.
ГОЯНІЙСЬКИЙ ІНСТИТУТ РАДІОТЕРАПІЇ
Я ж чітко дав зрозуміти, що ви шукатимете автобус у депо вночі.
Автобус був дуже забруднений.
Якби ми зачекали, стало б ще гірше.
Це ще не все.
Ми знайшли інші епіцентри.
Кілька інших заражених будинків.
Треба продовжувати вимірювання і евакуацію будинків.
Треба перекрити вулиці. Навіть цілі квартали.
Ґрунт і стічні води в одному з будинків були забруднені цезієм.
З вітром і дощем він потрапить у струмок за домами,
і стане ще гірше.
Треба діяти швидко, якщо воно ще не забруднене.
ЦЕ ХУДОЖНІЙ ТВІР. ВІН НЕ ПРЕТЕНДУЄ НА ІСТОРИЧНУ ТОЧНІСТЬ.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда НА ІСТОРИЧНУ ТОЧНІСТЬ.