SÖNDERFALLET
Márcio?
Så du ska åka dit?
Jag tycker att du är oansvarig.
Jag ska ju inte spela fotboll med polarna.
Du försätter dig i fara. Är det en sån pappa du vill vara?
Vad vill du att jag ska göra?
Jag ser nån drunkna. Ska jag strunta i det?
Nej. Släng ut en livboj eller hämta en badvakt.
-Drunkna inte med dem. -Det är inte så enkelt.
Det är inte ditt jobb. Sen när är du räddningspersonal?
Jag hittade källan.
Jag säkrade det kontaminerade materialet. Jag pratade med dem.
De behöver mig. Det sprider sig medan vi pratar.
Det betyder att jag, du, min familj, pappa, alla är i fara.
Jag förstår. Så vi pratar alltså om nåt riktigt farligt.
Men igår sa du att du var säker.
Jag vill veta om du är säker eller inte.
Jag är säker. Jag var i fara igår. Det är över.
Ljug inte.
Jag ljuger inte.
Jag litar på dig.
Kom.
Ge mig en kram.
Kom igen.
Jag måste gå.
I går kväll besökte guvernören i Goiás, Roberto Correia, byggnaden…
-God morgon, pappa. -Hej, Márcio.
-Sitt. Ta lite kaffe. -Jag får äta senare.
-Nej. -Hej då. Tack.
…Nationella kärnenergikommissionen, Beny Orenstein,
vars mål är att förhindra cesiumpulvret
från att smitta lokalbefolkningen.
Dessutom, enligt dr Orenstein,
bör betongen också kunna binda cesiumstrålningen.
Reporter Eneida Santini var på platsen
och talade med dr Orenstein för mer information.
Dr Orenstein, är faran under kontroll under betongen?
Strålningen från cesium-137-kapseln är innesluten.
Men tyvärr hade kapseln cirkulerat runt i staden i 15 dagar.
Vi har att göra med cesium-137 i pulverform.
Och pulvret kan ha spridit sig till flera platser
och smittat många fler människor.
Så vi kan säga att Goiania upplever en katastrof som Tjernobyl?
Nej.
Det som hände i Tjernobyl var en kärnreaktorexplosion.
Det är mycket mer förödande än en radioaktiv isotop
i en strålbehandlingsapparat.
Det är viktigt att alla som kom i kontakt med cesium-137,
eller som var nära någon som gjorde det,
beger sig till stadion för att undersökas.
Tack, dr Orenstein.
DAG 2
Ursäkta mig.
Ursäkta mig! Jag måste komma fram. Jag är med i teamet. Släpp in mig.
Släpp fram mig. Ursäkta. Jag jobbar här.
Vad fan?
Ursäkta!
Jag jobbar här.
-Jag var här igår. -Backa.
Jag var med dr Orenstein och guvernören.
Håll dig undan!
-Jag jobbar här! -Gå undan, sa jag.
Jag jobbar för energikommissionen.
-De släpper inte in mig! -Släpp in den här mannen.
Han är med mig, konstapeln.
-Ser du? Tack så mycket. -Det stämmer.
-Har du vilat nåt? -Inget alls.
Jag ägnade natten åt att ringa runt och få hit teamet.
God morgon.
Vi kan flytta de smittade till sjukhuset om en timme.
En timme? Men har avdelningen ordnats ordentligt?
Det är annorlunda där borta. Allt måste täckas med plast.
Personalen måste ha personlig skyddsutrustning.
Badrummen måste stängas av.
Och patienternas radioaktiva avfall får inte åka ner i avloppet.
Det måste hämtas och skickas till IRD i Rio de Janeiro.
Hur många ska flyttas dit?
Något är fel. Jag såg en kostymnisse. Jag gillar inte deras uppsyn.
Vet du vad? Vi hålls kvar här inne.
Inser ni inte det?
Om vi inte gör nåt, kommer vi aldrig hem igen.
-Evenildo… -Tycker du att det är kul?
Kom igen. Våra hem är borta, Evenildo.
Allt har rivits för att resa några fina byggnader.
Säg inte så, Raimundo.
Vi måste göra nåt. De sa att vi är sjuka.
Om det vore så, skulle jag vara på sjukhuset med min fru, inte här.
Vem placerar sjuka här?
Jag fattar ingenting.
Jag såg några labbrockar tidigare, men de sitter fast i…
Labbrockar är för läkare. Har du sett en på en fotbollsplan?
-Det är fel! -Det ser mer ut som en…
Jag vet bara att ingen säger nåt.
De står där och stirrar på oss som om vi vore djur.
Det är guvernören!
Veva ner fönstret!
Vad fan är det här?
Du sa på tv att Goiania är det nya Tjernobyl!
Nej, jag sa att Tjernobyl var en kärnkraftsolycka,
och här i Goiânia är det bara en radiologisk olycka.
Jag var tydlig.
Tror du att folk förstår reaktor- och isotopgrejen?
-Hör på… -Svaret på vad du gjorde finns utanför.
Det är jag som pratar med pressen.
Kom häråt.
Kan vi samlas här, tack?
God morgon.
-God morgon. -God morgon.
Jag heter Beny Davi Orenstein.
Jag är kärnfysiker.
Jag arbetar på Nationella kärnenergikommissionen.
Jag vet att ni är rädda,
men vi är här för att hjälpa er.
Pulvret som ni utsattes för, som kallas cesium,
är radioaktivt och mycket skadligt.
Så om ni fick nåt av pulvret på er,
om så bara en fläck osynlig för blotta ögat,
så kommer det att skada er tills det är helt ute ur systemet.
Den här mannen…
Márcio, kom hit.
Han är också fysiker.
Han heter Márcio.
Han kommer att prata med alla och ställa några frågor
för att avgöra hur mycket ni har utsatts för
det radioaktiva pulvret,
och om ni kan ha burit det vidare nån annanstans, och så vidare.
Den här informationen
kan rädda era liv
och andras liv. Så det är extremt viktigt
att ni berättar allt.
-Det är toppen. -När kan vi åka hem?
Ja, vi vill åka hem.
Era hem, precis som ni alla,
måste gå igenom en rigorös saneringsprocess.
Hur lång tid tar det?
Det vet vi inte än.
Kan du inte säga det än?
Kan du garantera att våra hem återlämnas till oss
efter att detta nonsens är över?
Den här vägen.
Det är den.
Kan du hänga den på tavlan bredvid den andra, tack.
Hej, Beny.
Paula! Jag är glad att du är här.
Du kan ställa dem på bordet, tack.
Jag tog med geigermätare, scintillometrar, penndosimetrar.
Vi måste få det här att funka direkt.
Esther säger att hon och IRD står till ert förfogande.
Det uppskattar jag.
Vad är det för kaos där ute?
Paula, det här är dr Emerson Souza.
Han är hälsominister.
Souza, det här är dr Paula Matos från Zürichs universitet.
Hon är från IRD i Rio de Janeiro och är specialist på föroreningar.
-Välkommen. -Bra. Lägg den där.
João, 6th Street.
Carlos, 57th.
Och Nina, 26th Street.
-28th. -28th.
-Och din? -Det finns inget på min.
Vi måste ändå kolla det.
Men jag tog inte med den hem. Jag gnuggade lite på händerna…
Jag vet, Darlei. Men du kan ha burit med det av misstag
på kläder, skosulor.
Så vi måste kolla…
Du! Varför slänger du den mot honom?
Vad heter du?
Jag behöver bara ditt namn, kompis.
Han heter Raimundo.
-Raimundo? -Håll käften, Darlei.
Och var bor Raimundo?
På gatorna, men ibland sover han hos Evenildo.
Kom du i kontakt med cesiumet? Det glödande pulvret?
Vill du hjälpa mig? Skaka min hand.
Kom igen, man mot man.
Han hjälpte Antônia att ta lunchlådan till hälsoinspektionen.
Eller hur, Raimundo?
Jag visste att det skulle gå illa när vi klev av bussen.
Buss? Vilken buss?
Tog ni bussen dit?
Tänker du fortsätta prata med honom, Darlei?
Håll käften.
-Vi går. -Det här är allvarligt.
Folk är i fara när bussen kör runt i stan.
Raimundo, snälla!
Var och en som kommit i kontakt med cesiumet
är en potentiell vektor, nån som kan sprida smittan.
Om de trampat i pulvret och gått runt, så är de en vektor.
En kontaminerad hand som rört pengar är en vektor.
Om de gått till en bar och druckit ur ett glas…
Kom in.
-Ursäkta mig. -Hej, Márcio. Kom in.
Det här är dr Paula Matos som jag berättade om.
Det här är Márcio.
-Var det du som hittade källan? -Ja.
Tack vare honom kunde vi vidta åtgärder snabbt.
Och du lät den ligga öppet på en stol en hel dag.
Paula.
Han identifierade flera hotspots.
Kan du visa oss, Márcio?
Visst.
Förutom hälsoinspektionen på 18th Street,
har jag hittills kunnat identifiera Carlos hus på 57th Street,
där de öppnade källan.
Evenildos skrotupplag på 22nd Street, där de bröt upp källan ännu mer,
och det stället är rejält kontaminerat.
Sen tog han hem källan, där den blev kvar i tio dagar.
Här är Joãos hus, på 9th Street. Evenildos bror.
Och här…
Här är Ninas hus. Hon är deras kusin.
Vänta. Hur många hotspots finns det?
Sex, så vitt jag vet.
Men det som oroar mig
är att Antônia och Raimundo tog en buss från 26A Street till byrån,
med källan, som läckte pulver i en påse.
-När då? -För två dagar sen.
En radioaktiv buss har kört runt i Goiania i två dagar.
Vi måste stänga ner all kollektivtrafik omedelbart.
Stänga av kollektivtrafiken för en buss? Sakta i backarna.
Varenda person som tagit bussen de senaste 48 timmarna
kan ha med sig cesiumpulver på sina kroppar och skor
till andra platser, andra hus, skolor.
"Kanske." De kanske bär med sig. Vi kan inte vara säkra på det.
Och dessutom transporterades cesiumkapseln i en väska, eller hur?
Ja, men i en bastpåse.
Ja. Men om pulvret läckte från kapseln,
så kan det ha blivit kvar i väskan.
"Kanske."
Okej. Jag håller med. Men det är bara en möjlighet.
Men med tanke på situationen så har vi inte råd att ta den risken.
Bussen behöver tas bort från gatorna.
-Vilken rutt tog den? -Raimundo ville inte prata.
Det kvittar, om vi inte vet vilken buss det är.
Vi tar reda på rutten och tar bort den från gatorna.
Ingen ska ta nåt från gatorna.
Ni har redan orsakat panik i hela staden.
Tänk om busslinjerna slutar gå på grund av en påstådd radioaktiv buss.
Och om vi får reda på att bussen inte är radioaktiv? Va?
Tänk på skadan vi skulle ha orsakat. Och för vad? För ingenting.
-Ursäkta. Får jag komma med ett förslag? -Gärna.
När bussarna körs in i depån på natten kan ni kolla dem utan problem.
Det låter mer rimligt.
Nej, guvernören. Lyssna på mig.
Vi är klara här, allihop.
Ha en bra dag.
Är det allt?
Vi ska bara låta bussen åka runt så där?
Vi måste avsluta undersökningen av patienterna
som ska till sjukhuset.
Så snart som möjligt.
Det inkluderar de på sjukhuset för tropiska sjukdomar.
-Precis. -Jag åker dit och kollar dem.
Jag ska fråga Antônia vilken buss hon tog.
Det är en bra idé, Márcio.
Ditt krucifix. Lämna det här.
Har du nåt mer på dig?
Tack.
Kepsen, tack.
Den är den enda jag har.
Tyvärr. Allt måste slängas om radioaktivt avfall.
Och dina fickor?
Rör den inte, Celeste.
Hårklämman.
Var?
-Din ring, tack. -Det är min vigselring.
Låt mamma göra det.
Har du nåt i fickorna?
Pengar?
Allt.
Får vi tillbaka det senare?
-Dockan. -Bruna får stanna, raring.
-Nej. -Jo, raring.
-Vi är sjuka. Hon kan bli sjuk. -Den är min.
Men hon är en docka. Hon blir inte smittad.
Jag lämnar henne inte.
Raring, se på mig.
-Bruna får stanna. -Aldrig.
-Vi får tillbaka henne när vi mår bättre. -Nej!
-Celeste. -Hon stannar hos mig.
-Hon stannar hos mig! -Sänk rösten.
Hej, raring.
-Vad heter du? -Celeste.
Celeste. Vilket vackert namn.
-Vad heter hon? -Bruna.
Bruna. Ja.
Du vill inte lämna Bruna på det här fula stället.
Jag har ett gulligt hus här. Du kan väl lämna henne hos mig?
Det är ett fint hus.
Ta en titt.
Den är hård.
Åh! Men vi kan ge henne en madrass.
-Och en kudde, en filt… -Jag fixar en kudde och en filt.
Och jag ger henne mat. Vad är hennes favoritmat?
Hon gillar glass.
Glass? Jag ska ge henne massor av glass. Okej?
-Kan vi lämna henne här? -Lämna henne hos mig.
Tack så mycket.
Då stänger vi.
Gå efter henne.
Celeste.
Det här är vatten och vinäger. Häll det över huvudet.
Det hjälper till med saneringen.
Jag trodde att vinäger var bra mot löss.
Det svider. Jag är skadad. Det svider.
Tack, Lúcio.
Allmänna sjukhuset.
Antônia Quadrado.
-Antônia. -Hej.
Hur mår du idag?
Fortfarande illamående. Mina ben är svaga.
Var det inte du som tog saken till hälsoinspektionen?
Jo. Raimundo och jag.
Grattis. Du är en hjälte.
Jag gjorde bara det som krävdes.
Vänd dig om.
Berätta. Ni tog bussen dit, eller hur?
-Ja. -Minns du vilken rutt?
Den som går bakom mitt hus och till busstationen.
Jag tror det är 008.
009 går också dit, dona Antônia. Och den går till busstationen.
Jag vet inte om det var 008 eller 009.
-Försök att minnas. Det är viktigt. -Jag har ont i huvudet.
Vad som helst. Färgen, ett distinkt drag…
Bussen kan smitta fler personer.
-Evenildo. Vart ska vi? -Till sjukhuset.
Evenildo, gå in.
Namn, tack.
João.
Och ditt?
Claudinei.
Ni två kommer också att behandlas på sjukhuset. Varsågoda.
Namn?
Catarina.
Ditt namn står inte på listan.
Men mina barn gör det.
Celeste, va?
-Hon ska till sjukhuset. -Inte utan sin mamma.
Hon är ett barn.
Jag förstår, Catarina. Det gör jag.
Men din kontamineringsnivå är nästan noll. Du borde inte ens vara nära henne.
-Hon har höga nivåer. -Borde jag inte vara nära henne?
Du har inga barn, va?
-Är du galen? -Vad händer?
Tror du att jag bryr mig om kontaminering?
-Hennes pappa är här. -Hon behöver mig.
-Gör nåt… -Är du Celestes pappa?
Jag pratar med dig!
Gör nåt!
-Är du Celestes pappa? -Ja. Varför får inte Catarina komma?
Catarinas kontamineringsnivåer är nästan noll. Hon…
-João tar henne. Hon är inte ensam. -Så kan ni inte göra.
-Håll käften, Darlei! -Catarina.
Är du på min sida eller hennes?
-Catarina! -Vad är det, João?
-Det finns inget vi kan göra. -Acceptera det.
-Tänk på din hälsa, Catarina. -Du mår bra.
Jag bryr mig inte om min hälsa.
-Jag bryr mig om mina barn. -Du mår bra.
Jag vill att ni kliver på bussen.
Claudinei, kom hit.
Ta din dotter, João. Ta henne.
Min son…
Du måste hjälpa pappa att ta hand om Celeste.
-Varför kommer du inte? -Lova att du inte lämnar deras sida.
-Vi behöver dig… -Lova, Claudinei!
Jag lovar.
Minns du vad vi har pratat om?
Ja, men jag vill stanna hos dig.
Det gör jag också, men vi får inte det för damen.
Mamma kan inte komma nu.
-Nej! -Men hon kommer strax efter.
Du måste följa med mig.
-Nej. -Upp med dig, raring.
Nej.
Ni hinner nog inte ens sakna mig.
-Mamma kommer snart. -Nej.
-Hoppa på bussen. -Följ med mig.
Var inte rädd.
Följ med henne.
-Ditt namn, tack. -Darlei.
Darlei, kliv in.
Vi tar hand om henne, okej?
-Namn? -Raimundo.
Varsågod, Raimundo.
Vi tar hand om henne.
-Namn? -Feliciano.
Varsågod, Feliciano.
MILITÄRPOLISEN
Ställ er i kö, allihop.
Ni kommer att förflyttas till allmänna sjukhuset.
Ställ er i kö, allihop.
Så ja. Stanna här.
Ställ er i kö här.
Kalla på läkare.
-Vänta. -Vänta? Han lider.
-Vänta! -Hämta hjälp!
-Han behöver hjälp! -Snälla, doktorn.
-Hon kallar på läkaren. -Lugn!
Vad händer?
-Han behöver hjälp! -Ur vägen.
Min arm!
Ge mig 10 mg morfin. Fort!
-Håll ut lite. -Doktorn…
Bara lite till, okej?
Vad väntar du på? Injicera.
Han smittar inte. Injicera!
-Gör det! -Vänta.
Så ja.
SJUKHUSET FÖR TROPISKA SJUKDOMAR
Nu går vi.
Den här vägen.
Vi tar honom hit.
-Så ja. -Han åker väl med oss?
Han kan inte åka sittande.
Vänta. Carlinhos följer med oss.
-Vi får det att fungera. -Ja.
Hjälp mig. På tre, okej?
Vänta. Ett, två, tre!
-Var försiktig med armen. -Var försiktig med honom.
Akta hans huvud.
-Här. -Akta hans huvud.
Var försiktig med armen.
Ta dit honom. Nu!
-Hans ben. -Hans huvud.
Var försiktig.
Akta hans huvud.
Kom igen. Stanna inte kvar.
Håll hans huvud.
Sitt här. Kom.
-Allt bra? -Ja, doktorn.
Ta dem till sjukhuset. Lämna ambulansen där.
Åk direkt till stadion för undersökning.
-Strejkar de inte på sjukhuset? -Åk, snälla.
-Okej. -Strejkar?
Det var det enda stället vi kunde isolera dem på.
Hur ska vi kunna jobba under dessa förhållanden?
Vi har slut på allt på sjukhuset. Vi har slut på sprit, slut på medicin.
För att inte tala om att jobba 40 timmar i sträck utan vila.
Hur ska vi ta hand om människors liv på det sättet?
Vi har också familjer.
Vi stannar här, allihop. Ingen går.
Vi backar inte, okej? Vi går inte förrän…
God eftermiddag.
Jag är dr Selton Luz, sjukhuschef.
Ni måste följa med de här poliserna, tack.
Följ med mig.
Ställ er här.
Gå i par. Du, här. Bredvid honom, tack.
Långsamt.
Kom igen.
Det är fullt där ute.
Bakom henne här.
Du, bredvid henne.
Herregud, det är Tininha.
Tininha är här!
-Var? -Det är Tininha! Hon är där!
Kom, Carlinhos. Vi är här.
Carlinhos?
-Han kan inte gå. Han måste bäras. -Vad är det?
Carlinhos?
-Han måste bäras. -Jag hämtar en bår.
Jag lämnar honom inte.
-Carlinhos? -Kom nu.
-Ska nån hämta honom? -Ja. Du måste gå nu.
Och vi avslutar inte strejken.
Det är min fru! Öppna.
-Snälla, gå långsamt av. -Min fru är där! Tininha!
Evenildo?
Hej, älskling!
Evenildo! Vad gör ni här?
-Hur mår du? -Jag är svag.
-Du mår inte heller bra. -Jag har blåsor.
Jag vill att du följer med mig.
-Jag sa ju att den var förbannad. -Det är konstigt.
Varför är polisen med er?
-Gå in. -Vart ska vi?
Följ de andra.
Ingen vet nåt. Ingen svarar på nåt. Det är helt galet.
Den här vägen.
Kom hit.
Fortsätt in.
Kom igen.
Vad är det här?
-Vad är det här? -Gå in.
-Vi är de enda här. -Konstigt.
Så ja. Kom in, allihop.
Den här avdelningen har förberetts för er.
Det här stället är konstigt.
Vem ska ta hand om oss?
-Det är ingen här. -Fortsätt.
Pappa, jag är rädd.
Ingen fara, raring. Jag är här.
Finns det plats för alla här?
De lämnar oss här.
Åh, herregud.
Pappa, var ska vi bo?
Först behöver vi en läkare.
Kolla på det här stället.
-Hur länge ska vi stanna här? -Gå in, tack.
Den är låst.
Vad är det för plast på golvet? Varför allt detta?
-Fan. -Vad är det här?
Där. Titta.
De lämnar oss här för att dö.
Hon minns inte rutten, men den var på väg till busstationen.
Föraren hade cowboyhatt
och en Jungfru Maria på instrumentbrädan.
-Jag kan vänta vid busshållplatsen. -Okej. Gå dit då.
Jag är redan här.
Kör på, Márcio. Men du måste vara diskret, okej?
Det ska jag vara.
Och, Márcio, var försiktig så att du inte blir smittad.
-Vi strejkar! -Vi strejkar!
Vi strejkar!
Vi är ansvariga för allas liv i den här stan.
Vi kan inte operera utan handskar…
Hjälp.
Hjälp mig.
De blev inte bättre, trots våra ansträngningar.
Strålningen förstörde dem inifrån.
-Tjernobyl? -Moskva.
Jag var i Frankrike och åkte dit när olyckan skedde.
Det här verkar vara lite mindre allvarligt.
Vad jag förstår är det mellan 10 och 15 personer som är drabbade.
Är du också läkare?
Fysiker.
Jag är här för att se till att ni är säkra.
William. Kul att träffas.
Detsamma. Jag heter Eduardo. Det här är Vitor.
Är ni de enda läkarna de skickade?
Ja. Men vi koordinerar sjukhuspersonalen.
Det sa de i alla fall.
…folk i den här stan. Vi är ansvariga för deras liv.
De har rätt till bra behandling…
Vad är det där?
HÄLSOINSPEKTIONEN
Ambulansen. Stanna bilen.
-Är det verkligen ambulansen? -Ja.
Fan! Vem lämnade patienten så här?
Vi behöver en bår.
-Vi behöver en bår! -Vänta!
Varför då?
-Kolla hans strålningsnivåer. -Okej.
Hämta en bår!
Här.
Vi behöver en bår här!
-Vi behöver en bår! -Är du galen?
De har strålningssyndrom.
Vi behöver en bår här!
Det bränner i min hand. Jag måste få vatten på den.
Den där kranen funkar inte.
Jag tror jag såg ett badrum där.
-Det finns dörrar i korridoren. -Här?
Allt är låst. Polisen öppnar inte.
HERRTOALETT
Va?
Den är låst.
DAMTOALETT
Alla är låsta.
Kan vi inte kissa här inne? Allt är låst.
João!
João. Kolla om det finns ett badrum där.
-Det är låst. Finns det ingen där? -Fan!
-Båda är låsta. -Finns det ingen toa?
-De är låsta. -Vad menar du?
-Vi frågar polisen. -De är låsta.
Finns det ingen toa?
Du. Hur använder vi toan? Den är låst.
-Det vet jag inte. -Båda två.
Du, kompis. Hur ska vi gå på toa? Vad ska vi göra?
-Öppna. -Jag kan inte släppa ut er.
-Jag vill gå på toa. -Ni får inte gå ut.
-Öppna. Jag vill gå på toa! -Vänta.
Jag är inget djur.
Det finns barn och kvinnor här.
-Hur ska vi gå på toa? -Ni får inte gå ut.
Skjut in nyckeln under dörren.
-Behandla mig inte som ett djur! -Oj!
Vi behöver förstärkning på våning tre.
-Vi är inga djur! -Få ut Raimundo!
Lugna ner er!
-Det är bäst att ni lugnar er där inne. -Hallå! Vi pratar om det.
Öppna dörren!
Öppna nu! Öppna den här jävla skiten!
Ring på förstärkning!
Öppna den här skiten!
Öppna den! Öppna dörren!
De vill komma ut.
-Ring på förstärkning! -De vill ut.
-Vi måste in! Öppna! -Öppna!
-Öppna den, för fan!
Öppna dörren!
Kom hit, allihop!
-Hjälp dem! -Kom hit!
Öppna för fan!
-Öppna dörren! -Öppna!
-Det är Carlos! -Släpp ut mig!
Det är Carlinhos.
Öppna den för fan!
-Öppna den! -Öppna nu! Det är en order!
-Vilket rum? -Vänster, efter skylten.
-Ur vägen! -Gå!
Jag behöver ett dropp!
-Jag behöver dropp. -Jag letar.
Och en termometer!
Han har hög puls.
Få fram en 1,3 mm kateter.
009 - BUSSTATIONEN
Ska du åka med, grabben?
Går bussen till stadion?
Nej, du borde ta 222:an.
Okej.
-Tack. Ursäkta. -Visst.
Vi måste undersöka febern. Se om det finns nån infektion.
Han är stabil. 120 över 80.
Ni måste båda gå nu.
Ni kan inte stanna så länge utan skydd.
Ni kommer båda att hantera smittade patienter.
Det finns en gräns för hur mycket man tål per timme, per dag, per vecka.
De här pennorna är våra parametrar.
Överskrider du gränsen, blir du bänkad.
Säkerheten först. Förstått?
-Förstått. -Visst.
Tack.
God eftermiddag.
Får jag be om er uppmärksamhet?
Är alla här?
Jag är dr Eduardo Souto.
Jag är Vitor Loureiro, och vi kom från Rio de Janeiro för att ta hand om er.
Hur mår Carlos?
Kommer Carlinhos att dö?
Nej, han var uttorkad, men han mår bra nu.
Utom fara.
Vi kan inte bo här utan badrum. Det är omöjligt. Ser ni inte det?
Vår kollega William tar med kärl åt er.
Vi testar avförings- och urinprover,
och kastar materialet på lämpligt sätt för att undvika att kontaminera avloppet.
Det var därför toan var stängd.
Allt som kommer ut ur oss är fördömt.
Det är en komplicerad situation, men ni måste ha tålamod.
Och jag ber er att hjälpa oss.
En annan viktig sak.
Vi måste veta hur var och en av er kom i kontakt med cesiumet.
Om ni rörde vid det, andades in eller svalde det.
-Jag säger inget. -Och vad ni känner.
Bara då kan vi behandla var och en av er ordentligt.
-Frågor? -Okej.
STADSHUSET
-God eftermiddag. -God eftermiddag.
MILITÄRPOLISEN
-God eftermiddag. -God eftermiddag.
Vi måste samla in alla hundar.
Där borta, Paula.
Det är där källan bröts upp först.
-Carlinhos, använd låstången. -Vänta.
Okej. Vänta.
Vi tog den från den övergivna platsen
och tog den till Carlinho.
-Var den inte tung? -Väldigt tung, doktorn.
Full av bly.
Det var väldigt slitsamt.
Carlinhos och jag kämpade, men vi lyckades ta isär allt.
Jag menar, nästan allt.
Vi fick inte isär kapseln.
Nästa dag spydde jag som en hund.
Jag trodde att det var mellanmålet som jag hade ätit.
-Carlinhos! -Carlinhos!
-Kom hit!
Vänta!
-Inkommande! -Vi måste sälja den här.
Kom igen.
-Där! -Han är ostoppbar.
Kom igen.
Nu går vi!
-Hej då. -Hej då!
Den är för tung.
-Hur är det? -Kom igen!
Gör mål.
Så där, 1 750.
Och det här är till din mamma. Varsågod.
Och du, Lúcio, här.
Ta en öl.
-Snyggt, seu Evenildo. -Få se ett leende.
-Ni tjänade lite pengar. -Bra.
-Tack. -Där.
-Vi ses. -Vi ses.
Hej då.
Köp en ny keps.
Där. Han hackar alltid på kepsen.
Vänta.
Kör.
Lugn.
Sexton tusen per sekund.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Tio dagar i rad, doktorn.
Den var i vardagsrummet.
Som en trofé.
I tio dagar.
Men vet du vad som är värst?
Evenildo gav pulvret till många människor.
Det gjorde han.
Efter det började alla må illa.
-Sluta. -Vad tusan, João?
-Var är leendet? -Kom igen, Evenildo.
Du är så fin.
Jag lagar mat. Jag vill servera middag.
Du är så fin.
Kom igen, Evenildo. Se på dig.
-Titta här. -Vad är det?
-Det är det bästa. -Du öppnar den inte på bordet.
-Bara den här gången. -Nej!
Aldrig. Jag serverar middag här.
Ta ut den.
Du öppnar den inte på bordet.
Låt mig prova en större.
Nu kör vi.
Titta här!
Se så vackert.
Så vackert.
Vet du vad?
Carlinhos och Lúcio fick det här från ett flygande tefat
som kraschade nära João Leite.
-Va? -Flygande tefat?
Ja.
-Va? Tror ni mig inte? -Nej.
-De visade det på tv och så. -Du ljuger.
Tininha, såg vi det inte på nyheterna? Vad heter det nu igen?
-Dra inte in mig. Sluta ljuga. -Kaxigt!
Ta bort lunchlådan från bordet. Jag ska servera middag.
-Herregud! -Städa upp.
Kom igen. Du förstörde festen.
Här, älskling.
Jag ska göra en glänsande ring åt dig med den här, okej?
Kan vi göra en ring med den här?
-Jösses… -Han är expert.
Han säger att det går. Ska vi slå vad?
-Nej. -Du vet ingenting!
-För smal. -Det är din turdag.
Artur. Kom hit.
Det är din turdag. Jag ger dig lite.
-Se på dig. -Hämta pappret.
Han har blivit befordrad till kung Arthur. Han är rik nu.
-Tack. -Oj.
Ser du? Där.
Och de säger att jag är självisk.
Ja, min suparkompis!
Ser du? Jag fixar.
Jag har nåt som jag tror att du kommer att gilla.
Verkligen?
Min man tog hem den.
Jag… tyckte att den var fin.
Herregud.
-Oj! -Vad tycker du?
Du är vacker.
Du ser ut som en stjärna.
Kom hit. Smyg inte iväg.
Min bror och affärspartner får den största delen.
-Celeste kommer att gilla det. -Här.
Claudinei också.
Så!
Det här är Evenildos brors hem.
João. Den lilla flickans far.
-Vad heter hon nu igen? -Celeste.
Vill du ha sallad, raring?
Nej, mamma.
Är du säker?
Kom, älskling. Middagen är klar.
Celeste.
Rita klart här.
Tack så mycket.
Celeste, min prinsessa.
Titta vad pappa har åt dig.
Claudinei, kom och kolla.
Pappa tog med stjärnorna från himlen åt dig.
Titta.
Titta, raring.
Så vackert.
Få se.
Så vackert, älskling.
Här, så att du kan lysa upp alla slott.
Allihopa.
Jag tar tag i din arm.
Och lägg den i handen.
-Stjärndusch! -Vad är det, João?
Stjärnorna från himlen.
Visst är det fint? Titta.
Var fick du tag på det här?
Kom och se hur den lyser, Claudinei.
-Har du spenderat pengar på den? -Självklart inte.
Evenildo gav den till mig.
-Du behöver inte göra det här. -Kom igen, João.
Jag har redan ätit middag.
Jag är trött. Jag trodde att du skulle komma hem och hjälpa till.
Din bror skulle inte ge bort det om det var bra.
Du behöver inte kasta bort det.
João, ge dina barn middag.
Gå och tvätta händerna, Celeste.
Du med, Claudinei.
Okej, jag går.
-Jösses! -Hjälp mig, João.
Pappa kommer med fler stjärnor sen.
Jag märkte det inte att hon inte hade tvättat händerna.
Fan!
-Vad är det? -Celeste fick i sig cesium. Hjälp mig.
-Hon måste förflyttas nu. -Var?
Vi kan inte behandla dem här. Skynda dig.
Cesiumet måste ha kommit ut i kloaken.
Går kloakerna ditåt?
-Hej. Hur går det? -Hej. Bra.
Frun, vet ni om avloppsvattnet från de här husen går ner i bäcken?
Det vet jag inte.
Var det ni som tog João, Catarina och barnen?
Blev de gripna?
Nej.
De är sjuka.
Är du en vän till familjen?
Ja, det är jag.
Vill ni ha kaffe?
Nej, tack.
-Kom in. -Bor nån annan med dig?
Min son, men han är på jobbet nu.
Jag har precis kokat kaffe.
Det är varmt och gott.
-Säkert att ni inte vill ha? -Nej, tack.
-Vad sägs om lite vatten? -Nej, tack.
Beny!
Vad är det för ljud?
Poliser.
Vi måste evakuera alla dessa hus. Vi måste stänga av gatan, hela kvarteret.
Det stämmer.
Vi måste få ut alla ur de här husen nu!
Nu!
Kom igen!
008 - BUSSTATIONEN
Vad fan är det där?
Det är den där atombombgrejen de visade på tv.
-Det är en bomb. -En bomb?
En atombomb.
Nej! Vänta, allihop.
-Jag heter Márcio. Jag är fysiker. -Bussen är kontaminerad.
-Stanna bussen! -Den är kontaminerad!
Vänta!
Ni måste lyssna på mig.
Jag upptäckte en nivå av strålning på den här bussen.
Vi måste till stadion så att ni kan bli undersökta.
Allihop.
-Öppna dörren! -Nej! Vänta!
Ställ er i kö, allihop.
Vi kommer dit. Ställ er i kö.
Kom igen.
Vi måste gå nu.
Vi måste gå nu. Fort.
-Se upp för bussen. -Kom igen.
-Kom nu. Med den där damen. -Kom, snälla.
Med damen där borta.
-Du kan gå nu. -Vad är det som händer?
Vi hittade radioaktivt pulver i huset intill.
Ni kommer att undersökas på stadion.
Skynda er, allihop!
Fort, allihop!
Ni två, hoppa in.
Är det alla?
-Okej! Kör! -Här, frun.
Nej! Håll i er, allihop!
Lugna er!
Det är väldigt viktigt att ni alla blir undersökta.
Det är för ert eget bästa. Okej?
-Nej, han är galen. -Nej!
-Öppna dörren! -Nej!
-Öppna inte dörren! -Vi måste av!
Om du tror på Gud, öppna inte dörren.
Då sticker de, och de blir inte behandlade.
De kan smitta fler människor.
De här människornas liv och människorna utanför är i dina händer.
Låt mig gå av!
-Jag ska ingenstans! -Jag vill åka hem!
-Öppna! -Det är en bomb!
-Vänta, gott folk. Låt honom prata. -Tack så mycket.
-Det blir bra, allihop. Lugna er. -Jag ska inte till stadion!
Det finns inget att frukta.
Strålningen kontaminerade ett begränsat område av staden
och utgör ingen risk för befolkningen.
Vi vidtog snabba och beslutsamma åtgärder, och situationen är under kontroll.
Vad händer, guvernören?
Det här är vår personal. De gör ett utmärkt jobb.
De letar efter alla som kan ha utsatts för strålning.
Oroa er inte…
-Sluta! -Öppna dörren! Skynda på!
De måste komma in. Bussen är kontaminerad.
De måste undersökas nu.
-Jag är inte auktoriserad. -Hörde du mig?
-Bussen är förorenad! -Jag kan inget göra.
Konstapeln! Släpp in dem!
-Jag har inte tillåtelse till det. -Släpp in dem!
Är du med i CNEN-teamet?
-Jag? Jag bara… -Ja. Han är med oss.
Så en radioaktiv buss har åkt runt i Goiânia?
Det här är…
Ja. Men det viktiga nu är att alla som tagit
linje 008 till busstationen de senaste 48 timmarna
kommer till stadion så snart som möjligt.
En kontaminerad buss kör runt i Goiânia.
Nu ska passagerarna gå av bussen.
Kom igen. Den här vägen, tack.
MARINENS SJUKHUS RIO DE JANEIRO
Amiral, jag har tio kritiska patienter som behöver förflyttning.
Det finns ingen utrustning, och sjukhuspersonalen strejkar.
Jag förstår. Men tyvärr är det så det ser ut här.
Vi har sex lediga platser.
Välj de mest kritiska och kör hit dem omedelbart.
Vårt team tar hand om dem.
Han la på.
Bara sex?
Omöjligt.
MARLENE VIEIRA POLISCHEF
För imorgon, okej?
Polischef Marlene?
Du har säkert hört att en källa med cesium-137 stulits och öppnats,
och att strålningen sprider sig över stan.
Har en radioaktiv källa stulits? Hur är det ens möjligt?
Det är exakt det jag vill att du ska ta reda på.
STRÅLBEHANDLINGSINSTITUTET I GOIÂNIA
Jag sa åt er att undersöka bussarna i depån på natten.
Bussen var väldigt kontaminerad. Det hade varit värre om vi hade väntat.
Det kommer mer.
Vi har identifierat andra hotspots.
Flera andra förorenade hus. Vi måste fortsätta mäta och evakuera dem.
Vi måste stänga av gator. Hela kvarter, faktiskt.
Jorden och avloppet i ett av husen var förorenade av cesium.
Med vind och regn kan det nå bäcken bakom husen
och göra allt värre.
Vi måste agera snabbt, om den inte redan är kontaminerad.
DET HÄR ÄR ETT FIKTIVT VERK OCH HÄVDAR INTE HISTORISK KORREKTHET.
Undertexter: Sarah Wallin Bååth HÄVDAR INTE HISTORISK KORREKTHET.