Wow. Så smuk.
Wow.
FEM DAGE TIL BRYLLUPPET
Rachel!
-Er du okay? -Åh gud.
-Skal vi bytte? -Hvad fanden?
-Ja. -Åh.
-Skal jeg køre? -Undskyld. Nej.
Ja.
Undskyld. Kan du tale, så jeg ikke falder i søvn igen?
Ja, okay.
De har den originale Coldies i den næste by.
-Okay. -Ja.
-Coldies? Jeg… -Havde de ikke Coldies i Oregon?
Du ved, Coldies? Butikken med frossen kagecreme?
-Nej. -Mener du det?
Hvad med Larry Poole, grundlæggeren af Coldies?
Altså grundlæggeren af en isbutik, jeg ikke kender?
Han myrdede også tre kvinder, og det er kagecreme, ikke is.
Åh gud, hvordan?
-Opskriften er anderledes. -Nej.
Jeg tror, de bruger flere æg. Det var kvælning for det meste.
Der er en podcast om Larry Poole
og en kvinde, han prøvede at dræbe i 90'erne,
da hun var gravid i ottende måned.
Hun taler om alt det lort, hun måtte gøre for at overleve.
Hvad er det for noget lort?
Jeg var i hans bil på en øde motorvej.
Der bemærkede jeg en lillebitte sko ved mine fødder. En Barbiesko.
Måske havde han en datter, så jeg fortalte, at jeg ventede en pige.
Jeg nævnte det igen og igen. "Jeg er gravid."
Jeg fik øje på en rasteplads. Jeg spurgte, om vi kunne stoppe.
Og så lænede han sig bare over og skar halsen over på mig.
Blodet, der strømmede ud af mig, føltes varmt.
Jeg var ikke klar over, at når man mister meget blod,
kan man føle sig euforisk.
Det var den samme følelse som på min bryllupsdag.
Det føltes ikke som at være døden nær, men nærmere som kærlighed.
Og så smed Larry mig ud i vejkanten.
Jeg havde kun én tanke: "Hvis du lukker øjnene, så dør du her."
Så jeg rejste mig.
NYGIFTE
Jeg gik langs vejen og holdt mig på halsen.
Jeg følte mig mindre euforisk og mere smeltet,
som om jeg var ved at forsvinde, men også som om jeg løb et maraton.
Og jeg var ved at vinde.
Jeg nåede til rastepladsen. Der var et ungt par.
Deres øjne… kors! De blev forfærdede ved synet af mig.
Men de var så søde.
Gudskelov for dem. De reddede mit liv.
Jeg køber en lighter. Vil du have noget?
-Kaneltyggegummi? -Så klamt er det ikke.
-Det er ret klamt. Holder du en… -Bås ved vinduet. Ja.
10,75.
GÅ ALDRIG PÅ KNÆ FOR EN PIGE, DER IKKE GÅR PÅ TO KNÆ FOR DIG
Der er mere.
Jeg har hørt, at man kan mærke knogler og organer gøre plads til babyen.
Nogle kvinder føder kæmpebabyer. Ved du det?
Babyer på 12 kilo med kæmpestore hoveder, der river alt itu.
Vi får ingen kæmpebaby.
Hvordan ved du det?
Jeg tror bare, at vores fremtidige baby ville være lille og fin.
Det kan du ikke garantere.
Jeg vil ikke rives op.
Den bliver lille. Sådan her.
-Mindre. -Mindre? Okay.
Mindre end det.
-Mindre. -Mindre?
-Jeg kan ikke… -Okay. Det er fint.
Vent.
Det er så tæt på. Hold nu kæft.
-Virkelig? -Vent, jeg må vise dig det.
Han er forbandet. Der sker ting.
-Hvorfor får han dem så? -Det ved jeg ikke. Han elsker hunde.
Hvorfor bliver de så væk?
Hvad skal jeg sige? Hunde bliver væk.
-Hunde bliver ikke bare væk. -Hvad?
-Det gør katte. -Sådan fungerer det ikke.
Du må have set logoet før. Det er identisk.
-Det er underligt. -Selv kropsholdningen er rigtig.
-Ja. Jeg ved det ikke. -Det er vildt.
Du har en sjette sans.
Har jeg fortalt dig om min fars kæreste, der havde en datter, Kathy?
-Nej. -En fireårig pige.
Hun kunne huske sit tidligere liv
og talte altid om sin "afdøde mand",
og hvordan han druknede for at redde deres søn.
Kathy havde en livlig fantasi.
Nej, jeg tror på, at børn kan eksistere i en tredje dimension på uforklarlig vis,
eller i det mindste huske tidligere liv og måske endda fremtiden.
Og jeg synes, det er sært. Jeg kan ikke lide det.
Eller også… havde Kathy en livlig fantasi.
Du kendte ikke Kathy. Hun var hjemsøgt. Jeg vil ikke have hjemsøgte børn.
-Vi gør dem ikke hjemsøgte. -Det er de fra start.
-Du er ikke hjemsøgt. -Det kan du ikke vide.
Jeg håber, vores barn bliver som dig.
Det er sødt.
I det mindste sprang min mor det over.
Hvad?
Det hele. Er børn ikke bare en beholder, gamle mennesker kan hælde kærlighed i?
En adspredelse fra ensomheden ved at ældes.
God frokost.
Hvorfor skulle nogen miste deres hunde konstant?
Det er ikke med vilje. Er det ikke lige meget?
Hvad er der galt?
Det er okay. Jeg kendte hende ikke.
-Ja. -Det er fint.
Vi havde 7,5 fantastiske måneder sammen. Det var så godt.
Jeg havde ikke brug for mere.
Ja. Det har jeg faktisk hørt.
Det er hemmeligheden bag et sundt voksenliv.
Hvad? En død mor og en agorafobisk far?
-Hemmeligheden? -Ja. Det læste jeg vist i New York Times.
Der stod også noget med, at en med anmassende forældre
er det perfekte match for en med en død mor og en sær far.
Måske burde vi gifte os?
En lillebitte vielse i mine forældres lille hytte i skoven.
Intet bryllupspjat, bare smuk natur, sne udenfor, og vi behøver ikke at flyve.
Vi kan køre og holde ind ved fine restauranter på vejen.
Vi gør det. Jeg gifter mig med dig.
Okay, skål.
Pling.
-Jeg elsker dig. -I lige måde.
Hey. Min familie vil elske dig.
Tak. Hun betaler. Vi skal giftes.
Og vores barn bliver perfekt.
-Læg ikke pres på vores barn. -Vores barn bliver middelmådigt.
Nogle børn dræber deres egne forældre.
Hvordan skal vores barn dræbe os, hvis det kun er så stort?
Han dræber hundene, gør han ikke?
Hvad?
Vil du ikke nok holde op?
Se der.
Klar? Tre.
To. En.
For fanden. Av!
-Skat. -Hvad?
-Du var ikke klar. -Undskyld. Det var en lang tunnel.
Men det bringer uheld.
Undskyld.
Vi gør det på vej tilbage.
Fuck.
NÆSTE RASTEPLADS 4,8 KM
Fuck.
Jeg skal tisse.
Åh gud! Nicky! Nicky, kom her!
-Hvad? -Kom her!
Se.
-Åh gud. -Tror du, den er okay?
Hva… Okay, bliv her.
-Hvad nu? -Jeg tjekker toilettet.
Rachel.
Jeg leder efter dens forældre, og… Bliv. Jeg er snart tilbage.
Rachel!
Okay. Hej, baby. Hvad så? Nej.
Nej, græd ikke. Glad baby.
Hallo?
Er her nogen?
Åh gud.
Hallo?
Hey.
Jeg har intet signal.
Jeg tjekkede herretoilettet. Ingen.
Pis. Intet signal.
Okay.
En af os bør blive her med babyen,
mens den anden kører ud og ringer efter hjælp.
-Okay, ja. Hvad skal jeg… -Hvorfor er den stille?
-Hvad? -Den fryser måske ihjel.
Okay.
Har du prøvet at knuse den?
Hvad fanden?
BAREN ER ÅBEN
BEKLAGER, VI HAR LUKKET
Hej. Undskyld mig.
Der er en rasteplads måske 32 km syd herfra.
Jeg har intet signal, men min kæreste og jeg holdt ind,
og vi fandt en baby i en forladt bil.
Jeg tror måske, at der er sket forældrene noget slemt.
Er du…
Er du alene herude?
Ah. Det er godt.
Du er her.
Det er mindre godt.
Kan du ringe til politiet?
Benjamin.
Ja, Benjamin.
Så sejt.
Benjamin var ham, der arbejdede her før mig,
men han hængte sig på toilettet,
og de var for nærige til at lave et nyt navneskilt.
Undskyld, kan du ringe til politiet nu, tak?
Er du skæv?
-Det gør mig afslappet. -Du virker sådan.
Kan du ringe til politiet?
Vent her. Jeg ringer.
UDE AF DRIFT
Fuck!
-Du sagde mod syd, ikke? -Jo, mod syd. Hey.
Okay, bliv der.
Vent, Benjamin.
Fuck.
Er han nu også den rigtige?
Hey.
Hey! De kommer for at redde din baby!
NYGIFTE
Hvad fanden?
Fuck!
Åh gud! For fanden.
Fuck!
-Åh gud. Undskyld. -Du skræmte mig, Nicky.
-Er babyen okay? -Ja, familien kom tilbage.
Hvad fanden… Du bløder. Hvad er der sket?
De troede, jeg ville stjæle babyen, og fyren slog mig.
-Hvad? -Ja.
De ville trække frisk luft, fordi hun var køresyg.
-Og så gik de vel en tur. -Og efterlod barnet i bilen?
-Tja… -Hvad? Er det ikke psykotisk?
-Lad mig se. -Jeg ved det.
Du havde sådan et flot ansigt.
De undskyldte mange gange. De syntes, vi gjorde det rigtige.
Det er jeg glad for.
Skal vi vente på politiet?
Nej. Lad os komme væk herfra.
-Er du okay? -Hvad?
-Er du okay? -Ja. Jeg er bare så træt.
-Hvad er den? -Koden er 0817.
Din fødselsdag?
Lidt presset at gifte sig med favoritbarnet.
Stop. De glæder sig til at møde dig.
Wow.
Ja.
Dine forældres lille feriehytte?
-Er det ikke en hytte? -Den er ikke lille.
Bare jeg ikke har fået hjernerystelse. I guder.
Okay. Er du klar?
Hold nu kæft.
Det her er vanvittigt.
Åh gud.
-Ja. -Hvad er…
Det er en tradition med familiens hunde.
Vi fik altid skældud for at kigge dem i øjnene,
for det blev anset for respektløst, når de var døde.
Hvordan vidste de, at I kiggede dem i øjnene?
Min far sagde, at de kunne se det.
Jeg har lige set dem i øjnene… Får jeg skældud?
Det finder vi ud af.
Er den tomme stol til mig?
Jeg ved, du altid har drømt om at blive malet ind i et familieportræt
bevogtet af to udstoppede hunde.
Har de malet din brors ekskone over med den nye?
Ja, min søster forlangte det.
-Det er fandeme underligt. -Ja.
Det er kærlighedshulen.
-Kærlighedshulen? -Ja.
Var den også et kæledyr?
Nej.
Min oldemor Elizabeth blev dræbt af en bjørn.
Hendes mand døde i et hævnforsøg.
-Wow. -Ja.
Ville du gøre det for mig?
Selvfølgelig.
Hov, pas på.
-Undskyld. -Ja. Det er fint.
Jeg kan hente noget is til dit ansigt, eller jeg kan bare tilkalde butleren.
Han får fri klokken ti.
-Jeg laver sjov. Er du sikker? -Idiot.
-Jeg kan hente det. -Bare sig, hvor det er.
Okay. Jeg henter taskerne i bilen.
Køkkenet er gennem atriummet til højre for den buede gang ved hoveddøren.
-Her? -Ja, til højre.
-Skrid med dig. Det er kun for piger. -Køkkenet er for alle. Skrid selv.
Har du lavet den kylling til ham? Spiser han den hele tiden?
Jeg laver mad til mig selv, ikke Jules. Han var der bare.
Bliv skilt, gift dig med mig, fuldend Cunningham-søskendetrioen. Fuck!
-Du skræmte mig! -Undskyld. Jeg ville ikke forstyrre.
-Jeg kan gå. -Åh gud, hun findes.
Du forstyrrer ikke. Kom her. Vi er familie!
Det er dit bryllup! Er du spændt?
Jeg er spændt. Ja.
Vi talte lige om dig, og så dukkede du pludselig op.
Jeg kan hidkalde ting.
-Hun er ikke en ting, Portia. -Mød din nye familie.
Nellie. Julie.
-Det er Nell. -Hej.
-Jules. -En fornøjelse.
Tænk, at vi mødes. Vi troede, at du undgik os.
Åh gud, nej.
Jeg blev skuffet, da du ikke kom til London eller Island. Du har flyskræk?
Nej…
Jeg fortalte min ven Cindy, at I mødtes i en lufthavn. Så romantisk.
Tak.
-Hvor er du nuttet. Er hun ikke? -Meget nuttet, ja.
Lad mig se ringen.
Så smuk.
-Smuk, ikke Nellie? -Jo. Hvor er den kære Nick?
Han er ved at læsse bilen af. Vi er lige ankommet.
Jeg kom for at hente is til hans ansigt, fordi han…
Han fik et slag i ansigtet her til aften.
-Virkelig? -Hvad?
Lang historie. Det er…
Vi har tid nok.
Vi var på en rasteplads et øde sted,
og der var en forladt baby i en bil.
Nicky blev. Jeg ville finde hjælp.
Jeg gik ind på en bar, hvor der var en skummel fyr. Og…
Måske var det Beklageren?
Portia.
Hvem?
Vidste du, at der bor noget ondt i skoven?
Nej, lad være.
Hold op! Jeg må gerne fortælle en historie.
-Jeg er færdig. -Rachel vil høre den.
Det er fint.
-Godnat, Rachel. -Godnat.
Pas på.
Okay, jeg går.
Rachel.
Den er kort. Det er en godnathistorie.
Ja. Okay.
Forestil dig en almindelig vinterdag, en dag ligesom i dag.
Jules er 8 og løber hjemmefra. Han er dramatisk.
Jeg er baby og husker intet.
Det begynder at blive mørkt, og Jules er alene i skoven.
Hvad er værre end at være alene i skoven?
At indse, at man faktisk slet ikke er alene.
Jules hører en kvinde skrige sådan… Men værre.
Han prøver at flygte fra lyden, men uanset hvor han løber hen,
bliver skrigene højere og højere
og højere og højere og højere…
Indtil han står ansigt til ansigt med det.
Beklageren.
Med sine lange, skarpe, beskidte negle, sin udspilede mave,
sin åbne mund i et nedadvendt smil, mens han jamrer.
Frygteligt.
Forestil dig det lige foran dig. Det så lille Jules.
Jules gemmer sig for Beklageren, holder vejret og ser på
og ser på,
mens Beklageren skærer en kvinde op
og vender vrangen ud på hende.
Og imens han gør det,
græder han og siger: "Jeg beklager."
Frygteligt.
Dybt forstyrret kommer han op til skoven fra Helvede
i troen på, at hans forsvundne kone gemmer sig inde i en anden kvinde.
At en dag vil han skære en kvinde op,
og så er hun der.
Og så kan de tage til Helvede i en eller anden fordrejet, romantisk…
Åh gud.
Hvad er det?
Jeg fik jer! Jeg fik jer begge!
Judie, hvad så?
Hvorfor er du oppe, Judie? Udspionerer du pigerne?
Undskyld, tante Portia. Jeg kunne ikke sove.
Det er Rachel. Hun bliver din nye tante. Er det ikke spændende?
Det er okay.
Nej, Beklageren vækkes af lugten af blod, så undgå at bløde.
Du har ikke menstruation, vel?
Bare rolig. Beklageren vil ikke have små drenge.
Han foretrækker brude.
Det siger vi til tante Rachel. Godnat.
-Godnat. -Søde brud.
Søde brud.
Lad ikke Beklageren vende din vrang ud.
Undskyld, at du måtte høre den historie.
Den skræmte os så meget, da vi var små, at vores forældre forbød den.
Så du mødte også Jules og Nellie? Det er sjovt.
Prøvede de at dræbe hinanden med smørknive?
Du tror ikke på det… Vel?
Nej, jeg tror bestemt ikke på det menneskehudbærende monster fra Helvede.
Men der skete noget med Jules i skoven dengang.
Han var anderledes bagefter.
Du ved ikke, hvad der skete?
Det var historien, han fortalte.
Så sendte mine forældre ham til en fin europæisk kostskole.
-Ikke helt godt, hvad? -Jeg stak en fyr ned på baren.
Hvad?
Med bilnøglerne. Han var pisseskummel.
Hvad mener du?
Han stirrede og gik hen imod mig. Jeg troede, han ville gøre mig ondt, men…
Jeg kan ikke beskrive det. Han kiggede, da jeg tissede.
-Hvad? Er du okay? -Ja, jeg har det fint. Det var bare…
Jeg ved ikke.
Det føles som deja-vu, og ikke på den gode måde.
Jeg føler noget velkendt,
men jeg kan ikke forklare det med andet end rædsel.
Når man ved, at noget slemt vil ske.
Man ved det bare, og følelsen er vokset i mig, siden vi ankom.
Og nu, hvor vi er her… Jeg ved ikke.
-Jeg føler det meget lige nu. -Kom her. Rachel.
Skat, kom her.
Det er okay. Undskyld.
Undskyld. Jeg…
Jeg forstår. Jeg har også mærket det. Jeg har ikke været mig selv.
Jeg forstår det.
Nicky.
Fortalte du din søster, at jeg ikke kom til Island på grund af angst?
Nej, det ville jeg ikke gøre.
Men hun kender til min flyskræk?
Hun ved, hvordan vi mødte hinanden.
Undskyld.
Jeg elsker dig.
Undskyld.
Hvad?
Jeg skal det der.
Nicky!
Fru Cunningham?
Hey.
Fru Cunningham?
Hey, er du okay?
Der er hun!
Den næste fru Cunningham.
Hej.
Victoria, skat. Lad os få dig i seng igen.
-Jeg hentede bare post. -Det behøver du ikke. Det er mit job.
-Vi vil ikke se meget mere til hinanden. -Jo, da. Det er kun begyndelsen.
RACHEL HARKIN OG NICHOLAS CUNNINGHAM
INVITERER JER TIL AT FEJRE DERES BRYLLUP
GIFT DIG IKKE MED HAM
Tekster af: Sidsel Seeberg DERES BRYLLUP