Prekrasna je.
PET DANA DO „UZIMAM”
Rachel. Rachel!
-Jesi li dobro? -Bože.
-Da se zamijenimo? -Koji vrag?
Da.
-Da ja vozim? -Oprosti. Mogu ja.
Da.
Bože. Oprosti. Možemo li razgovarati da opet ne zaspim?
Može.
U idućem je gradu otvoren prvi Coldies.
Da.
-Coldies? -U Oregonu niste imali Coldies?
Čula si za Coldies? Trgovinu smrznutih pudinga?
-Ne. -Ti se šališ.
Znaš za Larryja Poolea, osnivača Coldiesa?
Kako bi znala osnivača sladoleda za koje nisam čula?
Pa, ubio je tri žene. I prodaju pudinge, ne sladoled.
Bože. Kako?
-Drukčije se rade. -Ne.
Stavljaju više jaja. Mislim da ih je zadavio.
Slušao sam podcast o Larryju Pooleu.
Početkom 90-ih pokušao je ubiti ženu
u osmome mjesecu trudnoće.
Govorila je o svim sranjima koja je morala raditi da preživi.
O kakvim to sranjima?
Vozio me u kamionetu nekom osamljenom autocestom.
Onda sam kraj stopala vidjela sićušnu cipelicu.
Barbikinu cipelu. Pomislila sam da ima kćer
i rekla mu da ću roditi djevojčicu.
Bila sam trudna. Stalno sam mu to govorila.
Onda sam vidjela znak za odmorište.
Molila sam ga da stane.
I samo je posegnuo i prerezao mi grkljan.
Krv je bila vruća dok je tekla iz mene.
Nisam to očekivala, ali kad izgubite mnogo krvi,
zapravo osjetite euforiju.
Baš sam se tako osjećala na svom vjenčanju.
Bilo je to više od blizine smrti.
Bilo je skoro kao ljubav.
A onda me Larry izbacio na rub ceste.
Stalno sam razmišljala: „Ako zatvoriš oči, umrijet ćeš ovdje.”
Pa sam ustala.
UPRAVO VJENČANI
Hodala sam cestom držeći vrat na mjestu.
Bila sam manje euforična i osjećala se kao da se topim,
kao da nestajem,
ali istovremeno, kao da trčim maraton.
I pobjeđivala sam. Pobjeđivala sam.
Došla sam do odmorišta. Ondje je bio mladi par.
Njihove oči… Užasnuli su se kad su me ugledali.
Ali bili su jako dragi.
Hvala Bogu da su bili ondje. Spasili su mi život.
Kupit ću upaljač. Hoćeš nešto?
-Možda žvaku s cimetom? -Nije tako odvratno.
Bome jest. Hoćeš nam zauzeti…
Stol kraj prozora. Hoću.
Deset dolara i 75 centi.
NIKAD NE KLEKNI PRED CUROM KOJA NEĆE KLEČATI PRED TOBOM
Nije samo to.
Kažu da osjetiš kako ti se kosti i organi pomiču da propuste bebu.
Neke žene imaju goleme bebe. Čuo si za to?
Bebe od pet kila s divovskim glavama koje sve poderu.
Naša ne bi bila golema.
Kako znaš?
Ja samo mislim da bi naša beba bila…
-Da? -…sitna.
To ne možeš jamčiti.
Ne želim da me razdere.
Bit će mala, obećavam. Ovakva.
-Manja. -Manja? Dobro.
Još manja.
-Manja. -Manja?
-Ne mogu… -U redu. To je dobro.
Čekaj.
To je jako blizu. Jebote.
-Stvarno? -Da, čekaj da ti pokažem.
Proklet je. Stalno nešto.
-Zašto ih stalno nabavlja? -Ne znam. Tip voli pse.
Zašto onda nestaju?
Što želiš da ti kažem? Psi samo nestanu.
-Psi ne nestanu samo tako. -Što?
-Mačke nestanu. -Ne ide to tako.
Stvarno nikad nisi vidjela logo? Identičan je.
Da, čudno.
Čak si i pozu pogodila.
-Da. Ne znam. -Ludo.
Imaš šesto čulo.
Jesam li ti pričala o tatinoj curi
koja je imala kći Kathy?
-Ne. -Imala je četiri godine.
Sjećala se svojeg prošlog života
i uvijek je govorila o svom „pokojnom mužu”
koji se utopio dok je spašavao njihova sina iz brzaca.
Kathy je imala bujnu maštu.
Ne, mislim da djeca mogu neobjašnjivo postojati u trećoj dimenziji
ili se bar sjećati prošlih života, pa čak možda i budućnosti.
A to je čudno. Ne sviđa mi se.
Ili je Kathy imala bujnu maštu.
Nisi poznavao Kathy. Bila je ukleta.
Ne želim ukletu djecu.
-Nećemo ih ukleti. -Pojave se ukleta.
Nisi ukleta.
Ne možeš biti siguran u to.
-Nadam se da će naše dijete biti na tebe. -To je lijepo.
Mama je barem preskočila taj dio.
Koji dio?
Sve to. Nisu li djeca zapravo spremnici
u koje stariji utaču ljubav
da ne misle na neizbježnu usamljenost starenja?
Ma odličan ručak.
Mislim, zašto bi netko stalno gubio pse?
Pa, nije namjerno. I koga briga?
Što je?
U redu je. Nisam je ni poznavala.
-Da. -U redu je.
Imale smo divnih sedam i pol mjeseci. Bilo je sjajno.
Više mi nije ni trebalo.
Da. Čuo sam za to.
To je tajna zdravog odrastanja.
Što? Mrtva majka i agorafobični otac?
-To je tajna? -Da.
Čitao sam o tome u New York Timesu.
A rekli su i da je osoba s nametljivim roditeljima
savršen par osobi s mrtvom majkom i čudnim ocem.
Da se onda vjenčamo?
Zamislio sam mali obred
u kolibi mojih roditelja u šumi.
Bez svadbenih pizdarija, samo divna priroda
i snijeg koji vani pada.
I ne moramo letjeti.
Vozit ćemo do onamo i jesti u najboljim restoranima uz cestu.
Jebeno, idemo. Udat ću se za tebe.
Može. Živjela.
Zvrc.
-Volim te. -Volim te.
Hej.
I moji će te voljeti.
Hvala. Ona će platiti. Vjenčat ćemo se.
A naše će dijete biti savršeno.
Nemoj vršiti pritisak na naše dijete.
Bit će prosječno.
Neka djeca ubiju svoje roditelje.
Ali kako će nas ubiti ako je ovako sitno?
On ubija te pse, zar ne?
Što?
Prestani.
Spreman? Tri.
Dva. Jedan.
Kvragu!
Dušo!
Što?
Nisi bio spreman.
Žao mi je. Tunel je bio dugačak.
Ali to je loša sreća.
Oprosti.
Uzet ćemo je na povratku.
Jebemu.
IDUĆE ODMORIŠTE 3 MILJE
Jebemu.
Jako mi se piški.
Bože! Nicky! Nicky, dođi!
-Što? -Dođi!
Pogledaj.
-Bože. -Misliš da je dobro?
Ostani ovdje.
-Kamo ćeš? -Pogledat ću u toalet.
Rachel.
Tražim roditelje i… Samo ostani. Odmah se vraćam.
Rachel!
Dobro. Bok, bebo.
Što ima? Ne.
Ne plači. Sretna beba!
Ima li koga?
Bože.
Halo?
Hej.
Nemam signala.
U muškom zahodu nema nikoga.
Kvragu, nemam signala.
Dobro.
Jedno od nas mora ostati s bebom,
a drugo naći benzinsku ili restoran i zvati pomoć.
-Dobro. Što želiš… -Zašto je utihnula?
-Što? -A ako se smrzne?
U redu.
Pokušao si ga razbiti?
Koji vrag?
ŽAO NAM JE, ZATVORENO
Večer! Oprostite.
Nekih 30 kilometara južno je odmorište.
Nemam signala,
ali moj dečko i ja stali smo ondje i našli napuštenu bebu u autu.
Možda se nešto loše dogodilo roditeljima.
Jesi li ti…
Sama si ovdje?
To je dobro.
Ti si ovdje.
To je manje dobro.
Možeš li pozvati policiju?
Benjamine.
Da, Benjamin.
Baš kul.
Tip koji je ovdje radio prije mene zvao se Benjamin,
ali on se objesio u zahodu kablom,
a bili su preškrti da nabave pločicu s mojim imenom.
Možeš li, molim te, sad pozvati policiju?
Jesi li napušena?
Opušta me.
Činiš se opuštena.
Moliš li pozvati policiju, molim te?
Čekaj ovdje. Pozvat ću ih.
NE RADI
Jebemu!
Hej, rekla si južno?
Da, južno. Hej.
Dobro, ostani ondje.
Čekaj. Benjamine!
Jebemu.
Sigurna si da je on pravi?
Hej.
Hej, dolaze ti spasiti bebu!
UPRAVO VJENČANI
Koji vrag?
Jebote!
Bože! Jebote ja.
Jebemu.
-Bože. Oprosti. -Uplašio si me, Nicky.
Je li beba dobro?
Da, obitelj se vratila.
Jebote, krvariš. Što se dogodilo?
Mislili su da im pokušavam ukrasti bebu i tip me odvalio šakom.
-Molim? -Da.
Stali su da udahnu zraka jer je bebi bilo mučno.
-A onda su otišli u šetnju. -I ostavili bebu u autu?
-Da, ne znam. -Molim?
Nije li to psihotično?
-Da vidim. -Da.
A imao si tako lijepo lice.
Ispričavali su se. Rekli su da ispravno postupamo.
Dobro, drago mi je što to misle.
Hoćemo li pričekati policiju?
Ne. Idemo brzo odavde.
Sve u redu?
-Sve u redu? -Da. Jako sam umorna.
-Kako? -Šifra je 0817.
Tvoj rođendan?
Bez pritiska, samo se udaješ za miljenika.
Prestani. Jedva čekaju da te upoznaju.
Da.
Malena koliba tvojih roditelja?
Nije li koliba?
Nije malena.
Nadam se da nemam potres mozga.
Bože.
U redu. Jesi spremna?
Jebo me pas.
Ovo je suludo.
Bože.
-Da. -Što je…
To je tradicija s obiteljskim psima.
Uvijek bismo nadrapali kad bismo im gledali u oči
jer se to smatra uvredom nakon smrti.
Kako bi znali da si im gledao u oči?
Tata je rekao da mogu vidjeti.
Ja sam im pogledala u oči.
-Hoću li nadrapati? -Vidjet ćemo.
Je li prazna stolica za mene?
Znam da oduvijek želiš da te dodaju na obiteljski portret
koji čuvaju dva preparirana psa.
Naslikali su novu ženu tvojeg brata preko bivše?
Da, moja je sestra to tražila.
To je jebeno čudno.
Ovo je špilja ljubavi.
Špilja ljubavi?
Da.
I ovo je bio obiteljski ljubimac?
Ne.
Moju prabaku Elizabeth ubio je medvjed.
Njezin je muž umro osvećujući je.
Da.
Bi li to učinio za mene?
Naravno.
Pazi.
-Oprosti. -Nema veze.
Mogu otići po led za tvoje lice.
Ili mogu pozvati batlera.
Završava s poslom u deset.
-Šalim se. Sigurno? -Glupane.
-Mogu po njega. -Ja ću. Samo mi reci gdje je.
Dobro, ja ću unijeti torbe iz auta.
Kuhinja je niz atrij,
desno od zakrivljenog hodnika kraj ulaznih vrata.
-Ovuda? -Da, nadesno.
Odjebi odavde. Ovo je samo za cure.
Kuhinja je javna. Vi idite.
Skuhala si mu piletinu? Stalno je jede.
Ne kuham za Julesa, nego za sebe. Samo je bio ovdje.
Razvedi se od njega i udaj za mene
da upotpuniš trijumvirat Cunninghama. Jebote!
-Usrala sam se -Oprosti!
Oprostite, nisam htjela smetati.
Bolje da odem.
Bože, pa ona postoji!
Ne možeš nam smetati. Dođi, mi smo obitelj!
Ovo je tvoje vjenčanje!
Jesi li uzbuđena?
Uzbuđena sam.
Baš smo te spominjali i pojavila si se iz vedra neba.
-Rekla sam vam da prizivam stvari. -Ona nije stvar, Portia.
Dođi upoznati svoju novu obitelj.
Nellie. Julie.
-Ja sam Nell. -Bok.
-Jules. -Drago mi je.
Napokon te upoznajemo. Namjerno si nas izbjegavala?
Bože, ne.
Razočarala si me kad nisi došla u London ni na Island. Bojiš se aviona?
Ne…
Pričala sam frendici Cindy da si upoznala Nickyja u zračnoj luci. Jako romantično!
Hvala.
Baš si slatka. Nije li?
Jako je slatka.
Daj da vidim prsten.
Jako je lijep.
-Nellie, nije li? -Da. Gdje je mili Nicky?
Unosi torbe iz auta. Upravo smo stigli.
Zapravo sam došla po led za njegovo lice jer…
Dobio je šakom u glavu.
-Stvarno? -Molim?
Duga priča. To je…
Imamo vremena.
Stali smo na odmorištu usred ničega
i ondje je u jednom autu bila napuštena beba.
Nicky je ostao, a ja sam išla po pomoć.
Ušla sam u tu neku birtiju, gdje je bio jako jeziv tip i…
Možda je to Pokajnik?
Portia.
Tko?
Znaš da u ovoj šumi živi nešto zlo?
Nećemo tako.
Ma daj! Mogu ispričati jebenu priču.
-Meni je dosta. -Rachel je želi čuti.
Bez brige.
Laku noć, Rachel.
Laku noć.
Pazi se.
Dobro, idem.
Rachel.
Kratka je. Priča za laku noć.
Da. Dobro.
Zamisli ovo. Običan je zimski dan, poput današnjega.
Jules ima osam godina i odlučio je pobjeći jer drami.
Ja sam beba, pa se ne sjećam.
Počinje padati mrak, a beba Jules posve je sam u šumi.
Znaš što je gore nego biti sam u šumi?
Shvatiti da zapravo nisi sam.
Jules čuje kako neka žena vrišti ovako… Ali gore.
Pokušava pobjeći od zvuka, ali kamo god krene,
vrištanje postaje sve glasnije i glasnije
i glasnije i glasnije i glasnije…
Dok se ne nađe pred time.
Pred Pokajnikom.
Dugačkih, oštrih, prljavih noktiju, isturena trbuha,
ustiju otvorenih u obratni osmijeh, on nariče.
Odvratan je.
Zamisli to na tri metra pred sobom.
To je mali Jules vidio.
Jules se skrio od Pokajnika držeći dah
i gledao,
gledao
kako Pokajnik raspara ženu
i izokreće njezino tijelo.
I dok je to radio on je plakao
i govorio: „Žao mi je.”
Strašno je.
Sasvim je poremećen i dolazi iz pakla u ovu šumu
jer misli da je njegova davno izgubljena žena skrivena u drugoj.
Kao da će jednog dana rasporiti ženu
i ondje zateći nju.
A onda će je odvesti u pakao
u nekakvoj sjebanoj, romantičnoj…
Bože.
Što je to?
Zeznula sam te! Vas oboje.
Judie, što je?
Zašto si budan, Judie? Špijuniraš cure?
Oprosti, teta Portia. Nisam mogao spavati.
Ovo je Rachel.
Ona će ti biti nova teta. Nije li to uzbudljivo?
U redu je.
Pokajnika budi miris krvi,
pa samo ne smiješ krvariti. Nemaš mjesečnicu?
Bez brige, Pokajnik ne želi male dječake!
Više voli mladenke.
-Reci teti Rachel: „Draga djevo…” -Draga djevo.
-„Slatki ti snovi…” -Slatki ti snovi.
„Ne daj da ti Pokajnik utrobu raspori.”
Žao mi je što si morala čuti tu priču.
Toliko nas je plašila kad smo bili mali da su je roditelji zabranili.
Upoznala si i Julesa i Nellie? Fora.
Pokušavali su se poubijati?
Ali ti ne vjeruješ u nju, zar ne?
Ne.
Nipošto ne vjerujem u čudovište iz pakla koje nosi ljudsku kožu.
Ali nešto se dogodilo Julesu u šumi kad smo bili mali.
Vratio se drukčiji.
Ne znaš što se zaista dogodilo?
Pa, ispričao nam je tu priču.
Onda su ga roditelji otpremili u neki otmjeni europski internat.
Baš grozno, zar ne?
Ubola sam tipa u birtiji.
Što?
Ključevima za auto. Bio je jebeno jeziv.
Kako to misliš?
Buljio je i krenuo prema meni kao da će me ozlijediti, ali onda…
Ne mogu to opisati. Ali me gledao kako piškim.
Što? Jesi li dobro?
Da, dobro sam. Samo…
Ne znam.
Kao da imam déjà vu, ali nije dobar.
Osjećam nešto jako poznato, ali ne znam to opisati
osim kao strepnju.
Kao da znam da će se nešto loše dogoditi.
I osjećam se tako sve više i više i više
otkad smo došli.
A sad kad smo ovdje, ne znam…
-Sad je stvarno. -Dođi k meni. Rachel.
Dušo, dođi k meni.
U redu je. Žao mi je.
Žao mi je…
Shvaćam te. I ja se tako osjećam. Nešto nije u redu.
Sasvim te shvaćam.
Nicky.
Jesi li rekao sestri da nisam išla na Island zbog napadaja panike?
Nisam. Ne bih to rekao.
Zašto onda zna da se bojim letenja?
Pa, zna kako smo se upoznali.
Žao mi je.
Volim te.
Oprosti.
Što je?
Moram ono napraviti.
Nicky!
Gđo Cunningham?
Hej.
Gđo Cunningham?
Hej, jeste li dobro?
Evo je!
Sljedeća gđa Cunningham.
Zdravo.
Victoria, dušo, idemo natrag u krevet.
Samo sam išla po poštu.
Ne moraš, ljubavi. To je moj posao.
Više se nećemo često viđati.
Ne, hoćemo. To je tek početak.
DOGODIT ĆE SE NEŠTO JAKO LOŠE
RACHEL HARKIN I NICHOLAS CUNNINGHAM
POZIVAJU VAS NA PROSLAVU VJENČANJA
NEMOJ SE UDATI ZA NJEGA
Prijevod titlova: Dunja Pite ČANJA