Vad fin hon är.
FEM DAGAR FÖRE VIGSELN
Rachel… Rachel!
-Hur gick det? Ska vi byta? -Helvete.
-Ska jag köra? -Nej, det är lugnt.
Herregud, förlåt. Prata med mig bara, så jag inte somnar igen.
Okej…
Jo, Coldies-originalet finns i nästa stad.
-Okej, Coldies…? -Ja, finns inte Coldies i Oregon?
-De som säljer fryst vaniljkräm, du vet. -Nej.
Skämtar du?
Larry Poole, då? Han grundade Coldies.
Hur ska jag veta vem det är om jag inte känner till glassen?
Han mördade faktiskt tre kvinnor. Och det är fryst vaniljkräm, inte glass.
-Men herregud, hur då? -Det är en annan tillverkningsprocess.
Det är mer ägg i eller nåt.
Jag tror att han ströp dem.
Det finns en podd om Larry Poole
där en kvinna som han försökte mörda på 90-talet är med.
Hon var gravid i åttonde månaden.
Hon berättar om hur hon behövde kämpa för sitt liv.
Vad behövde hon göra?
Han körde mig i sin lastbil på en enslig motorväg.
Då la jag märke till en liten sko på golvet framför mig. En Barbiesko.
Alltså kunde han ha en dotter, så jag sa att jag skulle få en flicka.
Jag var gravid, vilket jag upprepade för honom.
Sen såg jag en skylt om en rastplats och frågade om vi kunde stanna.
Då sträckte han ut armen och skar upp halsen på mig.
Det kändes varmt, blodet som rann ur mig.
Det kom oväntat, men när man förlorar mycket blod
kan man faktiskt känna eufori.
Det kändes likadant som när jag gifte mig.
Det var mer än en nära-döden-upplevelse. Det kändes nästan som kärlek.
Sen kastade Larry ut mig vid vägkanten.
Jag tänkte: "Om du blundar nu så dör du här."
Så jag reste mig upp.
NYGIFTA
Jag gick längs vägen och höll ihop halsen.
Euforin klingade av och det kändes mer som om jag smälte och försvann,
men samtidigt som om jag sprang ett maratonlopp.
Och jag skulle vinna. Jag skulle vinna.
Jag kom fram till rastplatsen. Ett ungt par var där.
Deras blick… Herregud, vad skrämda de blev när de såg mig.
Men de var så snälla.
Gudskelov att de var där. De räddade mig.
Jag ska köpa en tändare. Vill du ha nåt?
-Kaneltuggummi kanske? -Så hemskt är det inte.
-Jo, det är vidrigt. Tar du en…? -Ja, jag tar en fönsterplats.
10,75.
Gå inte ner på ett knä för en tjej som inte går ner på två.
Man kan tydligen känna hur skelettet och organen flyttar på sig
för att ge plats för barnet.
Vissa kvinnor får jättestora bebisar.
Femkilosbebisar med stora huvuden som sliter sönder allt.
Vi skulle inte få nåt jättebarn.
Hur vet du det?
Jag tänker mig att vårt framtida barn skulle vara…
-…nätt. -Det kan du inte garantera.
-Jag vill inte slitas sönder. -Jag lovar, det blir så här litet.
-Mindre. -Okej…
Ännu mindre.
-Mindre. -Mindre?
Okej, det där går bra.
-Vänta… Jävlar, vad likt. -Jaså?
Vänta, jag ska visa.
Han är otursförföljd.
-Varför skaffar han då fler? -Ja, han älskar väl hundar.
-Varför försvinner de i så fall? -Inte vet jag! Hundar springer bort.
Nej, hundar springer inte bort.
-Katter springer bort. -Så är det inte alls.
Och du har aldrig sett loggan? Den är ju identisk.
-Ja, det var skumt. -Du fick till rätt pose och allt.
-Ja, vad mysko. -Du måste ha ett sjätte sinne.
Har jag berättat om pappas ex och hennes dotter Kathy?
Hon var fyra år och hade minnen från ett tidigare liv.
Hon pratade hela tiden om sin "salige make"
och att han drunknade när han skulle rädda deras son i forsen.
Kathy hade livlig fantasi.
Nej, jag tror att barn på nåt sätt kan existera i en tredje dimension
eller åtminstone minnas tidigare liv och kanske till och med framtiden,
och det tycker jag är obehagligt.
Eller så hade Kathy livlig fantasi.
Du kände inte Kathy. Hon var hemsökt.
Jag vill inte ha…hemsökta barn.
-Då hemsöker vi dem inte. -De kommer ut hemsökta.
-Du är inte hemsökt. -Det kan du inte vara säker på.
-Jag hoppas att vårt barn blir som du. -Det var gulligt sagt.
Mamma slapp i alla fall det där.
Vad menar du?
Hela grejen.
Barn är nåt som gamla människor kan överösa med kärlek
för att glömma åldrandets oundvikliga ensamhet.
God lunch.
Hur kan nån bli av med sina hundar hela tiden?
Det är så klart inte avsiktligt. Vem bryr sig?
Vad är det?
Det är ingen fara, jag kände henne ju inte ens.
Det är lugnt.
Vi fick sju och en halv fina månader tillsammans.
Mer behövde jag inte.
Ja, jag har hört att det ska vara nyckeln till ett bra vuxenliv.
En mamma som är död och en pappa som har agorafobi?
Ja, det är perfekt. Jag läste om det i New York Times.
Det stod också att nån med överbeskyddande föräldrar
är perfekt för nån med död mamma och konstig pappa.
Borde vi typ gifta oss då?
Jag tänker mig en liten vigsel i mina föräldrars stuga i skogen.
Inget bröllopstjafs, bara vacker natur och snö som faller utanför fönstret.
Och vi slipper flyga. Vi kan ta bilen och äta på lyxrestauranger längs vägen.
-Det avgör saken. Vi gifter oss. -Skål för det.
Klirr.
-Jag älskar dig. -Älskar dig.
Du… Min familj kommer att älska dig.
Tack. Hon betalar. Vi ska gifta oss.
Och vårt barn blir perfekt.
-Sätt inte sån press på barnet. -Vårt barn blir medelmåttigt.
Vissa barn mördar sina föräldrar.
Hur ska det kunna döda oss när det är så här litet?
Han dödar hundarna, visst?
Va?
Kan du sluta?
Beredd? Tre…
…två, ett.
Fan också!
-Men älskling… -Vadå?
-Du var ju inte beredd. -Förlåt, det var en lång tunnel.
-Det betyder ju otur. -Förlåt.
-Vi tar den på vägen hem. -Fan också.
RASTPLATS - 5 KM
Fan.
Jag är så kissnödig.
Herregud, Nicky… Kom hit!
-Vad är det? -Kom!
Kolla.
-Men herregud. -Tror du att det mår bra?
Vänta här. Jag går och kollar på toaletten.
Men Rachel…
Jag ska leta efter föräldrarna. Stanna där, jag kommer.
Rachel!
Hej, vännen. Hur är det?
Nej, var inte ledsen. Glad bebis.
Hallå?
Är det nån här?
Herregud…
Hallå?
Hallå.
Jag har ingen mottagning. Det var ingen på herrtoaletten.
Helvete, ingen mottagning.
Okej…
En stannar här och den andra kör till närmaste mack och ringer efter hjälp.
Okej, vad vill du att jag…
Varför är den tyst? Tänk om den fryser ihjäl.
Okej…
Har du försökt krossa rutan?
Vad i helvete…?
STÄNGT
Hej, ursäkta.
Det finns en rastplats tre mil söderut. Jag har ingen mottagning.
Min kille och jag stannade där och hittade en bebis lämnad i en bil
och jag är orolig för att det har hänt föräldrarna nåt.
Är du…?
Är du ensam här?
Okej, vad bra.
-Du är ju här. -Jaha, det var ju mindre bra.
Kan du ringa polisen…
…Benjamin?
Japp, Benjamin.
Häftigt.
Benjamin jobbade här innan mig,
men han hängde sig på toaletten
och de var för snåla för att fixa en egen namnlapp åt mig.
Snälla, kan du ringa polisen nu?
Har du rökt på?
-Det hjälper mig att slappna av. -Det märks.
Kan du snälla ringa polisen?
Vänta här, så ringer jag.
TRASIG
Helvete!
Sa du att det var söderut?
Ja, söderut. Du…
Vänta där.
Vänta, Benjamin.
Fan.
Är du säker på att han är den rätte?
Så.
Hördu! De kommer och räddar barnet åt dig!
NYGIFTA
Vad i helvete…?
Helvete.
Herregud! För helvete!
Jävlar.
-Förlåt. -Vad du skräms, Nicky!
-Mår barnet bra? -Ja, familjen kom.
Men du blöder ju. Vad har hänt?
De trodde att jag försökte ta deras barn, så mannen slog mig.
Va?
De stannade till för att hon var åksjuk och tog en promenad, antar jag.
Vadå, lämnade de barnet i bilen? Är inte det helt jävla psykotiskt?
-Jo, jag vet. -Få se på dig.
Fan, du som var så snygg.
De bad verkligen om ursäkt och tyckte att vi hade gjort rätt.
Det var ju skönt att de tyckte det.
Ska vi inte vänta på polisen?
Nej, jag vill härifrån.
-Är allt bra? -Ja, jag är bara trött.
-Vad är koden? -0817.
Din födelsedag?
Ingen press när man gifter sig med favoritbarnet…
Lägg av, de ser fram emot att träffa dig.
Oj…
Ja.
Dina föräldrars "lilla stuga"?
-Är det inte en stuga? -Den är inte liten.
-Hoppas jag inte har fått hjärnskakning. -Herregud…
Okej, är du beredd?
Herrejävlar…!
Det här är helt otroligt.
Herregud.
-Ja… -Vad är det här?
Det är liksom en tradition med familjehundarna.
De sa alltid åt oss att inte se dem i ögonen
eftersom det är respektlöst att göra det när de är döda.
Hur skulle nån veta om man har sett dem i ögonen?
Pappa sa att de kunde se.
Jag såg dem i ögonen nu. Är jag illa ute?
Det får vi se.
Är den stolen till mig?
Du har ju alltid drömt om att målas in i ett familjeporträtt
bevakat av två uppstoppade hundar.
Målade de över din brors exfru med hans nya fru?
Ja, min syster propsade på det.
-Det är jävligt konstigt. -Ja.
Det här är kärleksgrottan.
-"Kärleksgrottan"? -Ja.
Var det där också ett husdjur?
Nej.
Min gammelmormor Elizabeth dödades av en björn.
Hennes man dog när han försökte hämnas.
-Oj. -Ja.
Skulle du göra det för mig?
Så klart.
Akta.
-Förlåt! -Det är ingen fara.
Ska jag hämta is till ditt ansikte eller kanske ringa på butlern?
Han slutar klockan tio.
-Jag skojar bara. -Vad fånig du är.
-Jag kan hämta. -Nej, säg bara var det finns.
Okej, då hämtar jag väskorna.
Köket ligger på andra sidan ljusgården till höger om den svängda korridoren.
-Här? -Ja, till höger.
-Gå ut, vi har tjejsnack här. -Det är allas kök, gå nån annanstans.
Vänta, var kycklingen till honom?
Nej, jag lagar mat till mig själv. Jules bara råkade vara där.
Skilj dig från honom och gift dig med mig, så är syskontrion fulländad.
Helvete!
-Fan, vad du skräms. -Förlåt, det var inte meningen att störa.
Jag kan gå igen.
Herregud, hon finns verkligen!
Det är klart du inte stör. Kom hit, vi är ju din familj!
Och ni ska gifta er!
-Är det spännande? -Ja, det är det.
Vi pratade nyss om dig och så dyker du bara upp.
-Ni ser, jag kan åkalla saker. -Hon är ingen sak, Portia.
Kom och hälsa på familjen.
Nellie och Julie.
-Jag heter Nell. -Hej.
-Jag heter Jules. -Trevligt.
Äntligen får vi träffa dig. Har du undvikit oss?
Absolut inte…
Det var synd att du inte följde med till London och Island, men du är flygrädd?
Nej, jag…
Jag berättade för min vän Cindy att ni träffades på en flygplats.
Så romantiskt!
Tack.
-Du är söt. - Visst är hon? -Ja, hon är söt.
Få se på ringen.
Så fin.
-Visst är den fin? -Verkligen. Var är Nicky, då?
Han packar ur bilen. Vi kom precis hit.
Jag gick hit för att hämta is till hans ansikte eftersom han…
-Han fick en snyting ikväll. -Varför det?
Det är en lång historia.
Vi har tid.
Vi stannade på en rastplats mitt ute i ingenstans
och hittade en bebis som hade lämnats kvar i en bil.
Nicky stannade och jag åkte efter hjälp.
Jag hamnade på en sjaskig bar och det var en läskig gubbe där…
Tänk om det var Förlåtmannen.
Portia…
Vem då?
Visste du att det finns ondska här i skogarna?
-Nej, lägg av. -Jag får berätta historier om jag vill.
-Jag går nu. -Rachel vill höra.
Det är lugnt.
-God natt, Rachel. -God natt.
Passa dig.
Jag går nu.
Vänta.
Det går fort. En godnattsaga.
Ja, okej.
Det är en helt vanlig vinterdag, precis som idag.
Jules är åtta och rymmer hemifrån. Jag är bebis, så jag minns inte det här.
Det börjar skymma och lille Jules är ensam ute i skogen.
Vet du vad som är värre än att vara ensam i skogen?
Att upptäcka att man faktiskt inte är ensam.
Jules hör en kvinna skrika. Så, fast ännu värre.
Han försöker komma bort från ljudet, men vart han än springer
blir skriken bara högre och högre
och högre och högre och högre…
…tills han står öga mot öga med den.
Förlåtmannen.
Med långa, vassa, smutsiga naglar och svullen buk,
där han står och gapar med ett nedåtvänt grin och jämrar sig.
Det är hemskt.
Tänk dig att se det tre meter framför dig, som lille Jules gör.
Så Jules gömmer sig för Förlåtmannen, håller andan och ser på…
Han ser på…
…när Förlåtmannen skär upp en kvinna
och vränger henne ut och in.
Och medan han gör det jämrar han sig och säger:
"Förlåt, förlåt, förlåt."
Fruktansvärt.
Han är galen och kommer hit till skogen från helvetet
i tron om att hans försvunna fru finns gömd inuti en annan kvinna.
Att när han en dag skär upp en kvinna…
…ska hon finnas där.
Och då kan de två återvända till helvetet i nån sjuk jävla romantisk…
Herregud.
Vad är det där?
Där skrämde jag er båda två!
Vad är det, Judie?
Vad gör du uppe, Judie? Spionerar du på tjejerna?
Förlåt, faster Portia. Jag kunde inte sova.
Det här är Rachel som ska bli din nya faster. Visst är det roligt?
Ingen fara. Förlåtmannen väcks till liv av doften av blod, så låt bara bli att blöda.
Du har väl inte mens?
Var inte orolig, Förlåtmannen vill inte ha småpojkar.
Han föredrar brudar.
Så nu säger vi så här till faster Rachel:
-"God natt, bruden min." -God natt, bruden min.
Låt inte Förlåtmannen vränga dig ut och in.
Förlåt att du tvingades höra den där historien.
Vi var så rädda för den att våra föräldrar förbjöd oss att berätta den.
Kul att du fick träffa Jules och Nellie. Försökte de mörda varandra med smörknivar?
Du tror väl inte på historien?
Nej, jag tror inte på helvetesmonster klädda i människohud.
Men nåt råkade Jules ut för i skogen när vi var små.
Han var förändrad när han kom hem.
Så du vet inte vad som faktiskt hände?
Det var den historien han berättade.
Sen skickade mina föräldrar iväg honom på internatskola i Europa. Ganska sjukt.
Jag högg en gubbe på baren.
Va?
Med bilnyckeln. Han var skitläskig.
Vad menar du?
Han blängde på mig och gick emot mig och jag trodde att han ville skada mig,
och han såg på när jag kissade.
-Va? Hur mår du? -Jag mår bra, men det bara…
Jag vet inte.
Det känns typ som déjà vu, men inte på ett bra sätt.
Det är nåt som känns så bekant och som jag bara kan beskriva som fruktan,
som när man känner på sig att nåt hemskt ska hända.
Den känslan har bara blivit starkare och starkare,
och nu när vi är här så…
-Det känns verkligen så nu. -Kom hit, Rachel.
Kom, älskling.
Det är ingen fara.
Förlåt, jag…
Jag fattar. Jag har också känt mig ur gängorna.
Jag förstår precis.
Nicky…
Sa du till din syster att jag inte kom till Island på grund av en panikattack?
Nej, det skulle jag aldrig göra.
Hur vet hon då att jag är flygrädd?
Hon vet ju hur vi träffades.
Förlåt.
Jag älskar dig.
-Förlåt, förlåt… -Vadå?
Jag behöver göra grejen.
Nicky!
Mrs Cunningham?
Hej.
Mrs Cunningham?
Är allt som det ska?
Där är hon ju.
Nästa mrs Cunningham.
Hej.
Victoria, vännen, gå och lägg dig igen.
-Jag skulle bara hämta posten. -Det är mitt jobb, hjärtat.
-Vi kommer inte att träffas så mycket mer. -Jodå, det här är bara början.
RACHEL HARKIN & NICHOLAS CUNNINGHAM BJUDER IN TILL VIGSEL
GIFT DIG INTE MED HONOM
Undertexter: Karl Hårding NNINGHAM BJUDER IN TILL VIGSEL