FIRE DAGE TIL BRYLLUPPET
Jeg vil bare sige et par ord
for at byde velkommen til denne uges fejring af jeres kærlighed.
Jeg er så beæret over, at I to har valgt at blive gift her i Somerhouse,
ligesom mine søstre og jeg blev det.
Det glæder mig at give traditionen videre til min søde
og milde søn.
Min lille dreng.
Du er født til at blive elsket.
Du har altid været en, der ser med sjælen og ikke med øjnene.
Selv da du var bittelille,
var der nætter, hvor hele verden var stille,
og det bare var dig og mig i mørket.
Du vækkede mig med en sagte klynken,
som om du kaldte mig til dig, ikke fordi du manglede noget,
men fordi du ville dele noget med mig.
Jeg lovede dig dengang, at jeg altid ville beskytte den del af dig.
Denne søde,
rene del af dig.
Så jeg vil fortælle jer noget.
I et ægteskab
må I love
at se den sjæl, I ser nu,
som det vigtigste og mest hellige.
For tiden er en ustoppelig kraft.
Og den vil gøre alt for at ødelægge jer.
Og i sidste ende
vil den vinde.
Så I må ofre overfladiske ting,
dagens humør,
smålige præferencer, til fordel for de reneste, dybeste dele.
I må acceptere og tilgive, når I hver især begår fejl.
Lad ikke noget splitte jer ad, end ikke det mest grusomme.
Sådan bør man gøre for sit livs kærlighed.
Sit livs kærlighed.
Og nu en skål!
For min søde lille dreng, Nicky,
og hans forlovede, Rachel, som han har skjult for os.
Nu er det jeres opgave at beskytte den sjæl, der er foran jer.
Ægteskabet er en stærk sammensmeltning af sjæle.
Det er som at blive syet sammen.
Og i den forkerte forening
kan det føles som at være lænket til et skibsvrag på bunden af havet.
Men i den rette forening
kan det føles som…
…udødelighed.
-Skål for udødeligheden. -Skål.
-Skål.
-Det var smukt, mor. Wow. -Skål.
-Skål, mor. -Meget smukt.
Hvad fanden?
GIFT DIG IKKE MED HAM
-Ved du, hvem det er fra? -Nej. Det kom med posten.
Jeg har aldrig fået trusselsbreve.
Måske er det fra Jess?
Nej.
-Satte hun ikke ild til din lejlighed? -Nej, til sig selv.
-Rachel. Det… -Hvad?
-Du har skræmmende smag. -Måske er det fra en af dine ekser.
-Nej. -Jo.
En bestemt eks, som tilfældigvis er her.
-Altså… -Nej! Nell?
Måske laver nogen numre? Din familie kender mig ikke engang.
De kender mig. Og jeg taler om dig med en vis ømhed.
Næsten som om jeg elsker dig til døde.
Men du er som en gud for dem.
Bare måden, din mor taler om dig på. Den perfekte dreng.
Hvorfor give dig lov til at gifte dig med en fremmed pige?
Ingen giver mig lov. Jeg vil giftes med dig.
Nicky.
Og du vil giftes med mig, ikke? Er det ikke det vigtigste?
Okay.
Jeg mener, om noget, den seddel… Lad mig se den.
Det handler om, at jeg ikke er god nok til dig.
"Gift dig ikke med ham." Det er mig. Imod mig.
-Glem, hvad et anonymt røvhul tænker. -Jeg går op i, hvad din mor tænker.
Beskytter jeg din sjæl tilstrækkeligt?
Hvad betyder det?
Elsker jeg dig for den, du er, eller fjerner jeg dig fra dig selv,
gør dig fremmed, deprimeret, til du går fra mig?
Rachel. Det vil ikke ske for os. Vi er ikke dem.
Pis. Hvor er min kjole?
Hvad? Den er derinde.
-Er den ikke derinde? -Nej.
Jeg sværger, den var her i morges. Den hang her ved siden af dit jakkesæt.
Glemte vi den hos Hannah og Chad? Vi tog den ud for at vise dem den.
Tog du den med ind?
Det tror jeg. Måske efterlod jeg den i bilen.
Måske tog nogen den.
Det ville de ikke gøre. Ingen vil sabotere vores bryllup.
Jeg er 99 % sikker på, at vi ikke glemte kjolen.
Jeg kan tjekke bilen igen. Jeg tror ikke, at nogen ville tage den.
Okay, hvor er den så?
Jeg ved det ikke. Hey. Samme hold, okay?
Okay, giv mig et kram. Okay?
Jeg spørger alle, om de har set den.
Jeg gennemsøger ejendommen. Vi finder den. Den er her et sted. Okay?
-Vi finder den. -Okay.
Vi når til bunds i det her, okay?
Og glem den forbandede ting, okay? De skrev ikke engang, om de kommer.
Jeg aner ikke, hvad hun kan have sagt i går aftes foran Nickys forlovede.
Jeg kom vist, før hun sagde noget, men jeg kan ikke være sikker.
Undskyld. Bør Nicky ikke vide det, så han kan forberede sig?
Nej!
Det ville ødelægge vores plan. Vi gør det for Victoria.
-Selvfølgelig. -Hun vil have det.
Hun ville blive knust, hvis Nicky fandt ud af det.
Så hold øje med dem alle for mig. Især den forlovede.
Jeg prøver. Overlad det til mig. Jeg klarer det.
Hej, Jude.
Hvad kigger du på?
Blod.
Der er blod. Se.
Blod.
For fanden.
Er det dit?
Ja, det var bare næseblod.
-For fanden. -Nej. Nej, sig ikke den slags.
Beklageren slår dig ihjel.
-Far! -Nej.
Jude. Vent. Jeg tror ikke, det er sandt.
-Hvordan ved du det? -Tante Portia ville bare skræmme os.
Du ved intet om, hvad der foregår her.
-Far! -Hold op med at råbe.
Vi råber ikke her i huset. Det ved du.
Hvorfor råbte du?
Rachel hidkaldte Beklageren med sit blod. Nu slår han hende ihjel.
Nej, undskyld. Jeg fik næseblod i aftes. Det må have ramt gulvet.
Undskyld, far. Jeg ved ikke, hvordan han ved det.
Jeg vil ikke høre det.
Godmorgen, dr. Cunningham.
Vent.
Også dig. Vent.
Vent.
Se på mig.
Det må du aldrig tale om. Forstår du det?
Forstår du det?
-Hvad vil der ske med hende? -Hun skal giftes med onkel Nicky.
Og så?
Det behøver du ikke at bekymre dig om, okay?
Hey. Vent. Jude, hvor skal du hen?
-Vi råber ikke. -Du skal spise.
Nellie lavede pandekager til mig.
-Hvilken slags? -Med chokolade.
Bad Nicky dig om at kalde vores far dr. Cunningham?
Nej, det er vel bare høfligt.
Jeg er også dr. Cunningham.
Okay.
Undskyld. Skal jeg kalde dig det?
Selvfølgelig.
Okay.
-Hvad er så sjovt? -Jeg ved ikke, om du laver sjov eller ej.
Skal brude ikke gå i hvidt?
Er kjolen væk?
Kan nogen have taget den?
Rachel, hvordan kunne du glemme brudekjolen?
Portia, det er okay, søde. Vi finder ud af noget.
Du skal banke på. Vi kunne have været nøgne.
Jer alle?
Ad, forestiller du dig det?
-Nej. -Fandt du den?
-Jeg tror, vi har glemt den. -Glemte I kjolen i Chicago?
-Ikke i Chicago. -Den må være hos Hannah og Chad.
-Hvem er de? -Venner, vi boede hos i Cleveland.
-Har I venner i Cleveland? -Har du ringet og spurgt?
De er på arbejde, men der er en ekstranøgle.
-Jeg kører tilbage. -Nej, det…
-Åh. Det er så romantisk. -Er det ikke otte timers kørsel?
-Hvorfor ved du det? -Jeg vil gerne, okay? Det er vigtigt.
Nej, det er fint. Jeg kan tage noget andet på. Det er ikke…
Du skal have en brudekjole til dit bryllup.
Den der er begravelsesagtig.
Jeg har noget andet, jeg kan tage på.
Jeg synes, han gør noget romantisk.
-Vi ses. -Okay. Er du sikker?
Hvad? Ja, selvfølgelig.
Så kan I lære hinanden bedre at kende.
Okay.
Du kan prøve min kjole?
Det var en god idé!
Åh gud, fru Cunningham, det er sødt af dig. Men…
Wow.
Lad os se, om Nicky finder kjolen. Så kan vi prøve den i morgen?
I morgen dur ikke. Vi skal gøre klar til prøvemiddagen fredag.
Lørdag er polterabend. Søndag den store dag.
-Kjolen skal prøves i dag. -Jeg tror, den passer dig.
Ja.
Okay, det vil jeg gerne. Tak.
-Skat. -Vi bør droppe slæbet.
Og ærmerne. Jeg klipper ærmerne af.
Er du sikker?
Den skal sys ind i taljen.
Min mor havde sådan en talje. Faktisk havde jeg også en engang.
Hold op, mor. Du ser godt ud.
-Ved du, hvad der ødelægger en talje? -Sæt håret op. Eller ned?
-Ned. -Nej, op.
At få børn.
Ville du hellere have en lille talje eller mig?
Dig, selvfølgelig, skat. Men det ville være rart med begge dele.
Du lovede, jeg måtte få bedstemor Madelines diamantarmbånd.
-Jeg behøver ikke… -Portia. Du kan få det bagefter.
Ah…
Glem det. Det går ikke.
Hvor er det flot.
Nell?
Jeg bemærker lige halskæden.
-Åh. -Nej. Vent, det er…
Bliver tante Norah sur? Hun elskede slæbet.
Og hvad så? Det er ikke for hendes skyld.
Du har ret. Det er for vores.
Denne ring tilhørte min oldemor, Eleanor.
-Hvor er den flot. -Ja.
Nå, i stedet for…
Den er lidt stor,
men det går nok, hvis du ikke taler så meget med hænderne.
-Men det er den ring, Nicky gav mig. -Og den er meget smuk.
Du behøver bare ikke at bære den til brylluppet.
Men er det ikke…
Man ærer kvinderne i familiens slægt, når man bliver gift.
Okay. Undskyld.
Ja, der er noget galt.
Undskyld. Jeg… Jeg sætter stor pris på jeres entusiasme.
Jeg føler bare, at det ikke helt er nødvendigt,
når det bare er os til brylluppet.
Der kommer hundrede mennesker.
Gør der?
Nej. Over 90, ikke?
Jo, men det er kun familien, som I ønskede.
Jeg troede, at det betød jer og måske et par bedsteforældre.
Du ved, hvordan det er med familie. Gud, jeg glemte, du ingen familie har.
Jeg troede, hun havde en far.
Vi taler ikke rigtigt sammen. Hundrede mennesker er…
Det er kompliceret.
Hvis man inviterer tante Valerie, og det skal man,
så må man invitere hendes søskende, deres ægtefæller
og børn, vores fætre og kusiner, så det er ikke muligt
at holde det helt småt, men det er stadig småt.
Ved Nicky det her?
Aner det ikke. Nellie?
-Det ved jeg ikke. -Det er blonderne.
Sløret var altid for meget.
Det er for meget.
Vi skal bare finde den perfekte halskæde.
Ah…
Jeg ville have den her halskæde på, for min mors forlovelsesring sidder i den.
Alt bliver perfekt, og du vil ikke engang bemærke,
at dine forældre ikke er der.
Bare rolig.
Det hele bliver perfekt.
Lad os åbne den!
-Nej, det kan jeg gøre. -Nej. Lad mig.
-Portia! -Jeg kan godt!
-Ikke mod os. -Det gør jeg ikke.
Du godeste! Portia!
For fanden!
Åh gud.
Det er jeg ked af.
Hvorfor dog det?
Nej, lad mig. Du får bare blod på kjolen.
-Træk vejret et øjeblik. -Nellie!
-Jeg kan ikke gøre det imod hende. -Ja, jeg ved det.
Min oldemor
gav den til min bedstemor på hendes bryllupsdag.
Hun troede, perlerne var falske.
Kender du tricket med perler?
Man gnider dem imod sine tænder.
Og hvis de er glatte, er de falske.
Og hvis de er ru som sandpapir,
er de ægte.
Min bedstemor havde gebis, så hun kunne ikke mærke det.
Hendes mor
blev begravet levende.
Hvad? Hvorfor?
Det var et uheld.
Måske kan den her
være din lånte ting.
Egentlig skal det være fra moderen.
For at afværge uheld i et ægteskab.
Jeg tror, at perler bringer uheld til et bryllup.
Hvad med falske perler?
Skal jeg gnide den mod mine tænder?
Ja.
De er ægte.
Det må have været så svært
at gå igennem teenageårene uden en mor.
En mor absorberer sine børn
og omvendt.
Du ser helt rigtig ud.
-Tak. -Det er perfekt.
Se på mig, skat.
Det gør mig virkelig, virkelig ondt.
Hvad?
På grund af det, det vil gøre mod jer begge.
Mor?
Jeg kommer, skat.
-Hej, skat. Hvordan går det? -Godt.
Åh nej.
Nicky, vidste du, at der kommer 100 gæster til brylluppet?
Hvad?
Jeg sagde, at det kun var familien.
Ja, men ifølge din søster er det 100 mennesker, og…
-Undskyld. -Der er noget i gære.
De gav mig din mors kjole på. Skar den op, syede den om.
De gav mig smykker. Det føltes planlagt.
Som om de vil holde bryllup,
men blæser på, hvem der går op ad kirkegulvet, bare nogen gør det.
Som et brudeformet hul, en krop skal udfylde.
Jeg ved ikke hvorfor, men alle bryder ud i gråd hele tiden,
og det gør mig fandens nervøs.
De hvisker om ting og græder, og de skjuler noget for os.
Vent. Græder de allesammen?
Ja, der er så meget gråd.
-Hvad mener du? -Din mor undskyldte.
"Jeg er ked af, hvad det vil gøre ved jer."
Hvad taler hun om?
-Sagde hun det? -Ja!
-Jeg aner det ikke. -Kan du bare komme tilbage?
-Ja. Hvad med din kjole? -Jeg er ligeglad med kjolen.
Jeg har din mors. Jeg bad dig ikke om det. Nell og Portia og din mor bad dig om det.
-Okay. -Vender du om?
Ja. Undskyld, jeg efterlod dig der. Jeg er snart tilbage.
-Okay. -Okay?
-Tak. -Okay.
-Jeg elsker dig. -Jeg elsker også dig.
UDFØRELSE AF OVERNATURLIGE RITUALER
Nej, jeg mener det. Hvad tænkte hun på?
-Jeg forstår ikke. -Hun må ikke.
Nej, og…
Hun ødelægger det. Jeg kunne se det på hende straks.
Hun ville have den hæslige halskæde på. Det fungerer ikke.
Hun gør klogt i at gøre, som hun får besked på.
Dr. Cunningham?
Hvordan går det?
Hvad laver du i hendes kjole?
Åh, jeg…
Jeg kunne ikke få den af.
Hvorfor har du den på?
Fru Cunningham bad mig om at prøve den på.
De ville se, om den passede.
Undskyld.
Det var ikke min idé.
Tag den af.
Okay.
Det gør jeg.
Tag den af.
Hej, det er Nicky Cunningham. Jeg er her ikke.
Læg en besked eller skriv til mig.
PENTOBARBITAL NATRIUM
Hej.
-Fandt du noget godt? -Undskyld. Jeg ledte efter min brudekjole.
Du er kold.
Undskyld?
Koldere.
Varmere.
Koldere.
Varmere.
Skoldhed.
Bingo.
Det ligner en brudekjole.
Det er ikke min. Det er din mors.
Ah.
Vil du have den på de næste fire dage?
Nej.
Jeg kan ikke komme ud af den.
Vil du have hjælp?
Hold min banan.
Jeg hjælper dig.
-Det er Nicky Cunningham. -Fuck!
-Jeg er her ikke. -Tag den!
Læg en besked eller skriv til mig.
Hej, det er Nicky Cunningham. Jeg er her ikke.
Læg en besked eller skriv til mig.
Hej, jeg prøver på at bevare fatningen.
Jeg prøver at opføre mig godt og normalt.
Men der foregår noget. Min kjole er her et sted.
Jeg fandt posen under sengen,
et stykke af kjolen ved Portias værelse, og nogen stjal min halskæde,
og din bror har en dødelig indsprøjtning på sit værelse.
Jeg ved ikke, hvad den er til,
men kom nu, ellers løber jeg ned ad vejen, til du finder mig og kører til Chicago.
Ring tilbage. Farvel.
Det er så tragisk. Hvad så?
Hvad var den lyd?
Hun kan tale!
-Hvilken lyd? -Den lyd.
-Hvilken lyd, Rachel? -Det er naboerne. De bruger deres sneplov.
Den har været der hele dagen.
Og de har brugt deres sneplov hele dagen.
Er der et problem?
-Jeg hørte ikke en lyd. -Hvad fanden?
Grin ikke.
Hvor er Boris?
Han hviler sig. Han har haft det skidt i dag.
Vil du ikke spise noget?
Ikke sulten?
Hun taler ikke. Hun spiser ikke.
Bare rolig, søde.
Undskyld. Nicky ringer. Jeg… Jeg tager den lige. Øjeblik.
Hej.
Nej!
Nej! Vent!
Vent!
Stop!
-Kør! -Hvad sker der? Fortæl, hvad sker der?
Nicky, der foregår noget helt sygt.
De vil ikke have, at vi gifter os. De vil ofre mig til djævlen eller noget.
-Jeg tror, din far er Beklageren. -Hvad?
Og han graver en grav derude. Vi skal bare afsted nu.
-Hey. Nej, vent lidt. -Vær sød. Nu!
-Ikke så hurtigt. -Du må tro mig.
-Okay. Ja. -Kan vi bare køre?
Jeg er hos dig, okay? Jeg er her.
Jeg prøver at forstå. Jeg må finde ud af, hvordan det skete.
Jeg må tale med dem.
-Tro mig. -Jeg må finde ud af, hvordan det skete.
-Øjeblik. -Kan vi køre?
Her er nøglerne. Kør, hvis du vil.
-Nej, Nicky! -Jeg er snart tilbage.
-Okay? -Fuck!
Åh gud.
Hvad? Nej.
Min kone er døende.
Hun har en meget aggressiv hjernesvulst.
Da vi fik diagnosen,
fik vi strålebehandling, en kraniotomi, og så kom den tilbage.
Så…
Hun besluttede, at hun vil dø på sine egne præmisser.
Vi har planlagt hendes død i et par måneder nu.
Og så ringede Nicky
med nyheden om sin forlovelse,
og han var begejstret for at holde brylluppet her.
Og vi tænkte, at det ville være smukt at have en sidste
stor familiesammenkomst, en fest…
…før Victoria forlader os.
Derfor skal brylluppet være stort, Rachel.
Det er hendes sidste fest.
Vi ville fortælle det, Nicky.
Skat.
Du var så begejstret for dit bryllup og din fremtid.
Det var ikke det rette tidspunkt.
Det er bare noget, de gør.
-De beskytter lille Nicky mod det svære. -Julian.
-Glem det. -Jeg gjorde mit bedste.
-Med familie… -Men det er en dødsdom.
Den vil gøre mig til én, jeg ikke er, og det vil jeg ikke have.
Det skal mine børn ikke se.
Jeg er ked af, det gik over gevind.
Nej, jeg undskylder. Jeg har det…
…frygteligt med at ødelægge planen. Jeg…
Nej, du er netop det, denne familie har brug for.
Du holder os ærlige, ikke?
Mor.
-Jules. -Kom. Kom her.
-Alle mine søde problemer. -Undskyld.
-Jeg er ked af det. -Det hele skal nok gå.
Alt bliver perfekt.
Det er okay.
Hej. Jeg tog den her til dig. Bare så den ikke blev væk.
Tak.
Der er kun én ting, jeg ikke forstår.
Jeg fandt min brudekjole på en…
…rædselsvækkende dukke i skoven.
Er det en del af det her?
For fanden.
Portia sagde, at Beklageren dræber brude og vender vrangen ud på dem.
Jeg gjorde det for at beskytte Rachel. Jeg narrede ham til ikke at skade hende.
Sig undskyld til Rachel, fordi du ødelagde kjolen og skræmte hende.
Undskyld, Rachel, fordi jeg ødelagde din kjole og skræmte dig.
Det er okay.
Hør her, min ven…
Beklageren findes ikke. Det er bare…
Det er en historie, jeg fandt på, da jeg var barn som dig,
for at skræmme onkel Nicky og tante Portia.
Men du tror på, at den er sand, far?
Nej.
Det gør jeg ikke.
Det gør ingen.
Ikke bedstemor eller bedstefar.
Ikke… Nellie eller Nicky eller Portia
eller Rachel.
-Den er ikke sand. -Den er ikke sand. Han findes ikke.
Gentag det.
Beklageren findes ikke.
Rachel.
Beklageren findes ikke.
-Beklageren findes ikke. -Beklageren findes ikke.
Beklageren findes ikke.
Tekster af: Sidsel Seeberg eklageren findes ikke.