PATRU ZILE PÂNĂ LA CĂSĂTORIE
Vreau doar să spun câteva cuvinte
ca să lansăm această săptămână care vă celebrează dragostea.
Sunt onorată că ați ales să vă căsătoriți aici,
la Somerhouse,
așa cum am făcut eu și surorile mele.
Și sunt încântată să transmit tradiția și fiului meu
dulce și blând.
Băiețelului meu.
Te-ai născut ca să fii iubit.
Mereu ai fost omul
care vede cu sufletul, nu cu ochii.
Chiar și când erai micuț,
erau nopți în care lumea era tăcută
și eram doar noi doi în întuneric.
Și mă trezeai cu un scâncet ușor,
de parcă mă chemai, nu pentru că aveai nevoie de ceva,
ci pentru că voiai să împărtășești ceva cu mine.
Și ți-am promis atunci că voi proteja mereu ce ești.
Un om blând
și pur.
Vreau să vă spun amândurora ceva.
Într-o căsnicie,
trebuie să promiteți
să considerați sufletul pe care-l vedeți acum
ca pe cel mai important și sfânt lucru.
Pentru că timpul e o forță de neoprit.
Și va face orice ca să vă distrugă.
În cele din urmă,
va câștiga.
Așa că sacrificați lucruri superficiale,
stări ale zilei,
preferințe neînsemnate,
în favoarea celor mai pure și profunde părți.
Acceptați și iertați greșelile celuilalt.
Nu lăsați nimic să vă despartă,
oricât de înfiorător.
Asta e menită să facă iubirea vieții tale.
Iubirea vieții tale.
Acum să ținem un toast!
Pentru copilul meu dulce, Nicky,
și logodnica lui, Rachel, pe care a ascuns-o de noi.
Acum ține de tine
să protejezi sufletul din fața ta.
Căsătoria e o contopire puternică a sufletelor.
Parcă sunt cusute împreună.
Iar în parteneriatul greșit,
poți simți că ești legat de o epavă,
pe fundul oceanului.
Dar în parteneriatul potrivit,
poți simți…
nemurire.
- Pentru nemurire! - Noroc!
- Noroc!
- A fost frumos, mamă. - Noroc!
- Noroc, mamă! - Superb.
Ce naiba?
NU TE MĂRITA CU EL
- Nu știi de la cine e? - Nu, era cu corespondența.
N-am mai primit mesaje de ură.
Poate că e de la Jess?
Nu.
- N-a vrut să-ți dea foc la casă? - Nu, a vrut să-și dea foc în casă.
- Asta e… - Cum?
Ai gusturi înfricoșătoare.
Bine, poate e una dintre fostele tale.
- Nu. - Da.
O fostă care se întâmplă să fie aici.
- Adică… - Nell?
Poate? Cineva se joacă cu mine? Familia ta nu mă cunoaște.
Mă cunosc pe mine. Vorbesc despre tine cu afecțiune.
Aproape de parcă te iubesc enorm.
Dar ești ca un zeu pentru ei.
Felul în care mama ta vorbește despre tine… Băiatul ei perfect.
De ce l-ar lăsa să se însoare cu o necunoscută?
Nimeni nu mă „lasă”. Vreau s-o fac.
Nicky!
Iar tu vrei să te măriți cu mine, nu? Nu asta e tot ce contează?
Bine.
Dimpotrivă, biletul… Dă-mi-l să-l văd!
…spune că nu sunt destul de bun pentru tine, nu?
Nu te mărita cu el! Cu mine. E împotriva mea.
Cui îi pasă ce crede un anonim?
Bine, dar îmi pasă ce crede mama ta.
Chiar îți protejez sufletul cum trebuie?
- Nu știu ce înseamnă asta. - Te iubesc așa cum ești?
Sau te îndepărtez de cine ești,
până nu te mai recunoști, ești deprimat și mă părăsești.
N-o să ni se întâmple asta. Noi nu suntem așa.
Aoleu, unde mi-e rochia?
Ce? E acolo.
Nu e acolo?
Nu.
Jur că era aici dimineață. Era lângă costumul tău.
Am lăsat-o la Hannah și Chad? Am scos-o ca să le-o arătăm.
Ții minte că ai adus-o?
Așa cred. Poate am lăsat-o în mașină.
Poate a luat-o cineva.
N-ar face asta, jur. Nimeni nu încearcă să ne saboteze.
Bine, sunt 99% sigură că nu am lăsat rochia.
Pot să mă uit în mașină. Nu cred că ar lua-o cineva.
Bine, atunci unde e?
Nu știu.
Suntem în aceeași echipă, da?
Da? Dă-mi o îmbrățișare! Haide, da?
Îi întreb pe toți dacă au văzut-o.
O caut prin casă. O s-o găsim.
E pe aici, pe undeva. Da?
- E aici, o găsim. - Bine.
O să-i dăm de cap, da?
Și nu mai băga în seamă prostia asta, da? Nici n-a răspuns la invitație.
CEVA FOARTE RĂU SE VA ÎNTÂMPLA
N-am idee ce a spus aseară în fața logodnicei lui Nicky.
Cred că am ajuns înainte să spună ceva,
dar nu pot fi sigur.
Scuze, nu crezi că Nicky ar trebui să știe ca să se pregătească?
Nu!
Ne-ar da planul peste cap. Facem asta pentru Victoria.
- Știu, sigur. - Asta vrea ea.
Ar fi devastată dacă ar afla Nicky.
Stai cu ochii pe toți pentru mine, mai ales pe logodnică!
Încerc. Lasă pe seama mea, da? Mă ocup eu.
Bună, Jude!
La ce te uiți?
Sânge.
E sânge. Uite!
Sânge.
Futu-i!
E al tău?
Da, mi-a curs sânge din nas.
Futu-i!
Nu! Nu spune acel cuvânt!
Omul regretelor te va ucide.
- Tată! - Nu!
Jude! Stai! Nu cred că e real.
De unde știi tu?
Mătușa Portia a spus povestea ca să ne sperie.
Nu știi nimic despre ce se întâmplă aici.
- Tată! - Jude, nu mai țipa!
Nu țipăm în casă. Știi asta.
Vrei să-mi spui de ce țipai?
Rachel l-a invocat pe Omul regretelor cu sângele ei. Acum o va ucide.
Nu, scuze! Mi-a curs sânge din nas aseară și cred că a ajuns pe podea.
Îmi pare rău. Nu știu cum a aflat despre asta.
Nu vreau să aud!
Bună dimineața, dle doctor!
Așteaptă!
Și tu! Așteaptă!
Așteaptă!
Uită-te la mine!
Nu vreau să mai vorbești despre asta. M-ai înțeles?
Ce o să se întâmple cu ea?
Se va mărita cu unchiul Nicky.
Și după?
Nu-ți bate tu capul cu asta, da?
Stai! Așteaptă! Jude, unde te duci?
- Nu țipăm! - Trebuie să mănânci.
Nellie mi-a făcut clătite!
- De care? - Cu fulgi de ciocolată.
Nicky ți-a spus să i te adresezi tatei cu „doctor”?
Nu, doar că așa mi se pare politicos.
Să știi că și eu sunt doctor.
Bine.
Scuze, vrei să-ți spun așa?
Bineînțeles.
Bine.
Ce e de râs?
Nu-mi dau seama dacă glumești sau nu.
Auzi? Miresele n-ar trebui să poarte alb?
Cum adică, nu e nicio rochie?
Crezi că e posibil s-o fi luat-o cineva?
Cum ai putut să-ți uiți rochia de mireasă?
Portia, nu-i nimic, scumpo. Găsim noi o soluție.
Trebuie să bați la ușă! Puteam fi dezbrăcate.
Toate?
De ce-ți imaginezi asta?
- N-o fac. - Ai găsit-o?
Cred că am uitat-o.
Ați lăsat rochia în Chicago?
- Nu e în Chicago. - Cred că e acasă la Hannah și Chad.
Ei cine sunt?
Niște prieteni din Cleveland.
- Aveți prieteni în Cleveland? - I-ai sunat?
Sunt la serviciu, dar au o cheie de rezervă.
- Mă duc înapoi. - Nu, nu e…
Ce romantic!
Scuze, nu e un drum de opt ore?
- De ce știi cât de departe e? - Vreau s-o fac, da? E important.
Dar nu e. Chiar e în regulă. Pot purta altceva. Nu e…
Ai nevoie de rochie pentru nuntă. Nu poți purta așa ceva. E funebră.
Da, păi, am altceva de purtat.
Mi se pare romantic ce face, nu?
- Pe curând! - OK. Ești sigur?
Ce? Da, sigur.
Vă ofer șansa să vă cunoașteți mai bine.
Bine.
- De ce nu probezi rochia mea? - Ce idee grozavă!
Vai, doamnă Cunningham, sunteți foarte amabilă, doar că…
Așteptăm să vedem dacă Nicky o găsește și o probăm mâine?
Nu avem timp mâine.
Avem pregătiri. Vineri e cina de repetiție.
Sâmbătă e petrecerea. Duminică e nunta.
Astăzi probăm rochia.
Cred că îți vine.
Da.
Bine, mi-ar plăcea. Da, vă rog. Mulțumesc.
- Scumpo… - Ar trebui să scăpăm de trenă.
Și de mâneci. Tai mânecile.
Ești sigură?
Trebuie să vină pe talie.
Mama avea talia așa. De fapt, și eu aveam talia așa.
Haide, mamă, arăți grozav!
- Știți ce strică talia? - Ridică părul! Sau îl vrei desprins?
- Desprins. - Sus!
Copiii.
Mamă, ai prefera o talie suplă sau pe mine?
Pe tine, scumpo, evident. Dar ar fi frumos să le am pe ambele.
Mi-ai promis că îmi dai mie brățara cu diamante a bunicii.
- N-am nevoie… - Portia! Poți s-o iei după nuntă.
Nu contează, nu merge.
E minunată.
Nell?
Acum am observat colierul.
Nu, stai, e…
Oare Nora se va supăra? Îi plăcea trena.
Nu contează. Nu e pentru ea.
Ai dreptate. E pentru noi.
Inelul acesta a fost al străbunicii mele, Eleanor.
Ce frumos e!
Da.
Adică, în loc…
E cam mare,
dar va fi bun, dacă nu folosești mâinile mult când vorbești.
Da, dar acela e inelul de la Nicky.
Și e uimitor.
Dar nu înseamnă că trebuie să-l porți la nuntă.
Scuze, dar nu…
Se obișnuiește să onorezi femeile din neam când te măriți.
Bine. Scuze!
Da, ceva nu e în regulă.
Scuze, eu doar… Vă apreciez entuziasmul.
Doar că nu știu dacă toate astea sunt necesare
dacă vom fi numai noi la nuntă.
Rachel, vin 100 de invitați.
O sută de invitați?
Nu. Sunt vreo 90, nu?
Da, dar doar din familie, cum ați vrut.
Credeam că familia înseamnă voi și poate niște bunici.
Știi cum e familia. Dumnezeule!
Am uitat complet. Tu nu ai familie.
Credeam că are un tată.
Păi, nu prea vorbim. O sută de oameni sunt…
E complicat, nu?
Dacă o inviți pe mătușa Valerie, și trebuie s-o inviți,
trebuie să-i inviți pe frații ei, pe soții lor,
pe copiii lor, verii noștri, și nu e posibil
să fie atât de mică cum voiați, dar e tot mică.
Nicky știe?
Nu-i țin contul. Nellie?
- Nu știu. - Dantela e de vină.
E prea încărcată, cu vălul.
E prea încărcată.
Trebuie să găsim colierul perfect.
Voiam să port colierul meu
pentru că are inelul de logodnă al mamei.
Totul o să fie perfect și nici nu vei observa
că n-ai părinți pentru altar.
Nu-ți face griji!
Totul o să fie perfect.
S-o deschidem!
- Nu, pot s-o fac eu. - Nu, mă descurc.
- Portia! - N-am nevoie!
- N-o ținti spre noi! - Nu e.
Doamne! Portia!
Futu-i!
Dumnezeule!
Îmi pare rău.
Pentru ce?
Nu, e în regulă. O să pătezi rochia de sânge.
- Liniștește-te, respiră! - Nellie!
Nu pot să fac asta. Nu-i pot face asta.
Da, știu.
Străbunica mea
i l-a dat bunicii mele
în ziua nunții ei.
Credea că perlele erau false.
Știi trucul cu perlele?
Le freci de dinți.
Dacă sunt netede, sunt false.
Dacă sunt aspre ca șmirghelul,
sunt reale.
Bunica mea avea dinți falși, așa că nu-și dădea seama.
Mama ei
a fost îngropată de vie.
Poftim? De ce?
A fost un accident.
Poate că acesta
poate fi obiectul împrumutat.
Ar trebui să fie de la mamă.
Ca să alunge ghinionul din căsnicie.
Cred că perlele aduc ghinion la nuntă.
Dar perlele false?
Vreți să mi le frec de dinți?
Da.
Sunt reale.
Trebuie să-ți fi fost foarte greu
să treci prin adolescență fără mamă.
O mamă își absoarbe copiii
și invers.
Arăți bine.
Mulțumesc.
E perfect.
Privește-mă, scumpo!
Îmi pare tare rău.
Poftim?
Pentru ce vă va face asta amândurora.
Mamă?
Vin, scumpo!
- Bună, iubito! Cum merge? - Bine.
Hopa!
Da. Nicky, știai că vin 100 de invitați la nuntă?
Ce?
Aoleu! Le-am spus că e în familie.
Da, potrivit spuselor surorii tale, asta înseamnă 100 de oameni și…
- Iartă-mă! - Se întâmplă ceva ciudat.
M-au pus în rochia mamei tale. Au tăiat-o, au croit-o.
Mi-au dat accesorii, de parcă plănuiseră. Parcă vor neapărat o nuntă,
dar nu le pasă cine merge la altar,
cât timp o face cineva. Parcă lipsește mireasa
și au nevoie de un trup.
Nu știu de ce, dar toți izbucnesc în lacrimi
și mă îngrozesc.
Șoptesc, plâng și ascund ceva de noi.
Stai puțin! Toată lumea plânge?
Da, se plânge foarte mult.
- Adică? - Mama ta mi-a cerut scuze:
„Pentru ce vă va face asta.”
Adică? Despre ce vorbește?
- Asta a zis? - Da!
- N-am idee. - Poți să te întorci, te rog?
Sigur. Dar rochia ta?
Nu-mi pasă de rochie. O am pe a maică-tii. N-am vrut să pleci.
Nell, Portia și mama ta au vrut asta.
- Bine. - Bine, adică te întorci?
Mă întorc. Îmi pare rău că te-am lăsat singură. Vin curând.
- Bine. - Bine?
- Mersi! - Bine.
- Te iubesc. - Bine. Și eu te iubesc.
PRACTICILE RITUALURILOR SUPRANATURALE
Nu, serios! Ce-a fost în mintea ei?
- Nu înțeleg. - N-o poate face.
Nu! Și…
O s-o strice. Mi-am dat seama de când am văzut-o.
Voia să poarte colierul hidos cu rochia mamei.
Nu-mi convine.
Pentru binele ei, va face ce i se spune.
Dle doctor Cunningham?
Ce faceți?
De ce porți rochia ei?
Eu…
n-am putut s-o dezbrac.
De ce ai probat-o?
Dna Cunningham mi-a spus s-o probez.
Voiau să vadă dacă îmi vine.
Îmi pare rău.
N-a fost ideea mea.
Dă-o jos!
Bine.
O voi face.
Dă-o jos!
Bună, sunt Nicky Cunningham! Tocmai m-ați ratat.
Lăsați un mesaj vocal sau text!
PENTOBARBITAL DE SODIU
Bună!
Ai găsit ceva bun?
Scuze! Îmi căutam rochia de mireasă.
Ești departe.
Poftim?
Mai departe.
Mai aproape.
Mai departe.
Mai aproape.
Foarte aproape.
La fix!
Pare a fi o rochie de mireasă.
Nu e rochia mea. E a mamei tale.
Vrei s-o porți pentru următoarele patru zile?
Nu.
Nu pot s-o dau jos.
Vrei ajutor?
Ține-mi banana!
Te ajut eu.
- Bună, sunt Nicky… - Futu-i!
- Tocmai m-ați ratat. - Răspunde!
Lăsați un mesaj vocal sau text!
Bună, sunt Nicky! Tocmai m-ați ratat.
Lăsați un mesaj vocal sau text!
Bună!
Încerc să nu-mi ies din minți.
Încerc să fiu bine și normală.
Dar chiar se întâmplă ceva. Rochia mea e aici, undeva.
Am găsit husa sub pat și o bucată de rochie în fața camerei Portiei,
cineva mi-a luat colierul,
iar fratele tău are o injecție letală în cameră
și nu știu pentru ce e,
dar dacă nu te întorci, alerg pe autostradă
până mă găsești și mergem la Chicago.
Sună-mă înapoi! Pa!
E atât de tragic, cui îi pasă?
Ce e sunetul acela?
Vorbește!
- Ce sunet? - Acela.
Ce sunet, Rachel?
Sunt vecinii. Folosesc plugul de zăpadă.
S-a auzit toată ziua.
Și l-au folosit toată ziua?
E vreo problemă?
N-am auzit nimic.
Ce naiba?
Nu râde!
Unde e Boris?
Se odihnește. Nu s-a simțit bine toată ziua.
Nu mănânci nimic?
Nu ți-e foame?
Nu vorbește. Nu mănâncă.
Nu-ți face griji, dragă!
Scuze, mă sună Nicky!
Mă duc să răspund. Mă întorc imediat.
Bună!
Nu!
Nu! Stai!
Stai!
Oprește!
- Pornește! - Ce e? Spune-mi!
Ce se întâmplă?
Nicky, se întâmplă ceva aiurea rău de tot.
Nu vor să mă mărit cu tine. Ei vor
să mă sacrifice diavolului.
- Cred că tatăl tău e ucigașul. - Ce?
Sapă un mormânt. Trebuie să plecăm imediat, te rog!
- Nu, stai puțin! - Te rog! Acum!
- Trebuie să mă crezi! - Cu calm!
- Bine. Da. - Putem pleca?
Sunt cu tine, da? Sunt chiar aici.
Mă pun la curent, da? Trebuie să aflu cum s-a întâmplat asta.
Bine? Discut cu ei.
- Trebuie să mă crezi. - Aflu ce s-a întâmplat.
- Vin acum. - Putem pleca?
Las cheile. Dacă vrei să pleci, fă-o!
- Nu, Nicky! Futu-i! - Vin imediat.
- Bine? - Futu-i!
Doamne!
Ce? Nu!
Soția mea e pe moarte.
Are o tumoră cerebrală foarte agresivă.
După diagnostic,
a făcut radioterapie, craniotomie și a revenit.
Așa că…
Apoi a decis că vrea să plece după regulile ei.
Îi plănuim moartea de câteva luni.
Apoi Nicky ne-a sunat
cu vestea logodnei sale
și era încântat că se va ține nunta aici.
Și ne-am gândit că va fi foarte frumos să avem
o ultimă adunare a familiei, o sărbătoare,
înainte ca Victoria să ne părăsească.
De aceea nunta trebuie să fie mare, Rachel.
E ultima ei petrecere.
Voiam să-ți spunem, Nicky.
Scumpule!
Erai încântat de nunta și de viitorul tău,
așa că nu era momentul potrivit.
Așa fac ei.
- Îl protejează pe Nicky de greutăți. - Julian!
- Nu contează. - Am făcut totul.
- Familia… - E o condamnare la moarte.
Mă va transforma în ce nu sunt
și nu vreau să se întâmple asta.
Nu vreau să vadă copiii mei asta.
Îmi pare rău că a degenerat.
Nu, mie îmi pare rău. Mă simt
îngrozitor că v-am stricat planurile. Eu…
Nu, cred că familia asta are nevoie de tine.
Ne faci să fim sinceri, nu?
Mamă!
- Jules! - Vino! Vino încoace!
- Problemele mele dulci… - Îmi pare rău.
Îmi pare rău. Totul va fi bine.
Totul va fi perfect.
E în regulă.
Auzi? Ți-am ținut eu ăsta.
N-am vrut să se rătăcească.
Mulțumesc.
Nu înțeleg un lucru.
Mi-am găsit rochia
pe o păpușă înspăimântătoare din pădure.
Face parte din toate astea?
Să dea dracii!
Mătușa a spus că Omul regretelor ucide mirese și le întoarce pe dos.
Am făcut-o doar ca s-o protejez pe Rachel.
L-am păcălit ca să nu-i facă rău.
Spune-i că îți pare rău că ai distrus rochia și că ai speriat-o!
Îmi pare rău, Rachel, că ți-am distrus rochia și că te-am speriat.
Nu-i nimic.
Ascultă, băiete…
Omul regretelor nu e real.
Este doar
o poveste inventată de mine când eram de vârsta ta
ca să-i sperii pe Nicky și pe Portia.
Nu, dar tu crezi că e real, nu, tată?
Nu.
Nu. Nu cred.
Nimeni nu crede.
Nici bunica, nici bunicul.
Nici Nellie
sau Nicky sau Portia
sau Rachel.
Nu e real.
Nu e real, pur și simplu.
Nu e real.
Repetă după mine!
Omul regretelor nu e real.
Rachel!
Omul regretelor nu e real.
Subtitrarea: Ramona Coman