Jó.
HÁROM NAP AZ „IGEN”-IG
SAJNÁLOM, HOGY AZT HITTEM, MEG AKARTOK ÖLNI
Nem tudod, milyen sokat jelent nekem, hogy befogadtatok a családotokba.
Szeretnék köszönetet mondani érte.
És…
Ennyi. Remélem, meg tudsz bocsátani.
Már nem igazán játszom ilyen játékokkal.
Egy videókamerát akarok. Egy jófélét.
Én nem… Ez csak egy gesztus volt.
Írj inkább köszönőlapot!
Ez egész jó ötlet.
A mindenes fiókban van egy csomó.
Köszi!
- Elnézést, asszonyom! - Atyaég!
Szia! Kivel beszélsz?
A Johns Hopkins idegsebészére várok.
Beszéltem egy barommal a Kaliforniai Egyetemen.
Van egy világhírű sebész Párizsban is.
- Ígéretesek a kutatásai. - Miért?
- Hogy segítsek anyának. - Szerintem ő nem akarja.
Tudod, mire jöttem rá? Agydaganata van. És a daganat teljesen összezavarja.
Elhomályosítja az ítélőképességét.
Ennek van a legtöbb értelme.
Anya jól van.
Úgy tűnik, teljesen önmaga, kivéve ezt az egy őrült döntését, és én…
Nem kell meghalnia.
A világ legjobb idegsebészére van szüksége.
Jules végighívhatná az ismerőseit.
Egyikük ismerheti az orvost a Sinaiban.
- Zuhanyozz le, és öltözz fel! - Nem érek rá.
- Ez fontos! - Nicky!
Ez a legfontosabb számomra.
Tegyük át az esküvőt!
Ez komoly?
Igen, hogy a legfontosabb dologra koncentrálhass.
- Nem úgy értettem. Csak… - Én sem úgy értettem.
Anyukád elég durva hírrel lepett meg, és igen, ez fontosabb, mint az esküvő.
Nem is tudom. Talán nem kéne ilyen körülmények között összeházasodnunk.
Gyere ide!
Ki ez?
Ki ez a kis fickó?
Vele kérek bocsánatot, mert tapintatlanul előástam egy családi titkot.
ÖRÖKKÉ
Megtarthatjuk az esküvőt a héten.
Semmi sem változott számunkra.
Oké.
De ez…
elég sok mindent megváltoztat.
Nem hagyom, hogy az esküvő útjába álljon.
Veled vagyok.
- Tényleg? - Veled vagyok.
Örökké?
Örökké.
Portia!
Hol van a ruha? Át kell alakítani.
Rengeteg dolgom van. Nicky, ne taperold már!
Nyolc asztalt hoztak…
- Nicky, elég! Véglegesíteni kell a menüt. - Segítek.
Hadd segítsek!
- Tessék? - Hadd segítsek!
A ruha ott van. Nicky öltönye pedig ott. Mi kell még?
Egyébként még nem köszöntem meg, Portia…
- Láttam a tortádat. - …mindazt…
- Oké. - És olvastam a lapot.
Tudod, mi a legfurább? Kérdezni akarok valamit.
Tényleg azt hitted, meg akarunk ölni? Nem azért, de ez elég durva következtetés.
Korábban valaki meg akart ölni?
- Nem. - Akkor miért gondoltad ezt?
Így működik az agyam.
Most például úgy érzem, valaki van az ajtó mögött.
Rád kerestem a neten.
Mintha nem is léteznél.
Se közösségi média, se LinkedIn, se gimis sporteredmények.
- Vagy nem sportoltál, vagy pocsék voltál. - Otthon tanultam.
Az én sportom az volt, hogy próbáltam nem totál bedilizni.
De szerintem nem sikerült.
Én az ellentéted vagyok. Sosem hittem, hogy meg akarnak ölni.
Hű, ez meg mikor történt?
Mi ez? Kezeletlen cédrust kértünk.
Ezek csak botok.
Ez egy ízléses esküvő lesz, nem az Ideglelés.
Ezt rendelte. Rusztikus ciprus.
Ciprus? Nézzen már körül! Nem egy mediterrán szigeten vagyunk.
A téma a szerelem erdeje. Beszélhetnék Dominickkel?
Ilyenkor már nem egyeztet. Jóváhagyta a tervet.
De nem ezt. Én nem így képzeltem.
Portia, gyere ide! Nézd!
Szerintem ez nagyon jól fog kinézni.
- Nem. - De igen.
Ide fogják rakni azt az izét.
És szerintem van tervük. Ugye van?
Persze. Ez a bot idejön, az meg oda.
- Nem kap borravalót. - Boltív lesz.
Portia, a virágok nagyon szépek.
- Szerintem mesésen fog kinézni. - Ezek nem a virágok, Rachel.
Tessék?
Ezek művirágok. Az igaziak aznap jönnek.
Mi? Portia, ez őrület.
Ezek tökéletesen néznek ki.
Pont jók így. Használhatnánk őket.
Igazi virágok kellenek, Rachel. Vagy kórházi várótermes kinézetet akarsz?
Azért csináltam meg előre, hogy lássam, milyen lesz.
Mindig is szerettünk volna egy téli esküvőt itt.
Beszélgettünk a színekről.
Rozsda, zsálya, örökzöld és fehér. De túl sok a rozsda, és nincs elég zsálya.
Tessék!
Szerintem ez…
Tökéletesnek tűnnek.
Nem bízom rád a virágokat. Fehér liliomot hoztál, az temetésre való.
- Bakker! Nem tudtam. - Persze hogy nem.
Nyilván valami lyukban kaptad az otthoni oktatást.
Hű!
- Köszi! - Tudod, egyáltalán nem értelek.
Ki a tanúd? Mi a bevonulózenéd? Ki kísér az oltár elé?
Semmi gond, Portia, nem kell…
- Nem, Rachel, aggódom ezek miatt. - …aggódnod miatta.
Mert te nem aggódsz, és valakinek kurvára muszáj.
Oké.
Oké, majd…
magamat kísérem az oltár elé.
Nem tudom még, milyen dalra, de ígérem, választok egyet.
Jó?
Lennél a tanúm?
Megtennéd értem?
Hívtak az étteremből, nem tudják, ki melyik ételt kéri.
Jól van.
Akkor körbekérdezek. Mik a lehetőségek?
Csirke vagy hal.
- És a vegetáriánus opció? - Felgyújtalak.
NAGYON ROSSZ ELŐÉRZETEM VAN
Gyere be! Segíthetsz.
Szerinted melyik ragadja meg legjobban a lelkét?
Olyan aranyos!
Ez.
Rólad nincs.
Ne aggódjon! Nem baj.
Jaj, ne! Kérem!
Nem akartam megzavarni. Csak azt akartam kérdezni,
hogy az esküvőre
csirkét vagy halat kér.
Azt akarom, hogy a családommal temessenek el.
Szeretnéd?
Megszabadulok a tárgyakhoz való ragaszkodásomtól.
Köszönöm!
Tudja, hol van dr. Cunningham?
Valószínűleg a pincéjében dolgozik a kutyán.
Most, hogy a sírral kész van, kell valami, amivel leköti magát.
És elfogadom, ha így akarja tölteni az utolsó napjait velem.
Kérdezhetek valamit?
Gondolja, hogy mindenki…
jól kezeli ezt a helyzetet? Mármint…
a halálát.
Hogy is kezelhetnék jól? Hiszen…
Beszélgethetnének egymással róla.
Támaszkodhatnának egymásra.
Feldolgozhatnák önnel együtt.
Vannak dúlák az ilyen helyzetekre, akik segíthetnek…
Te feldolgoztad?
Mit? A halálát?
A sajátodat. Mármint az anyádét.
Meghalt, mielőtt megismertem volna. Nem volt mit feldolgozni.
Tudom,
hogy anya nélkül nőttél fel.
De naivitás lenne azt hinni, hogy mivel nem ismerted az anyádat,
neked nem kell ezt feldolgozni. Nem tűnik el, ha behunyod a szemed.
Nem szűnsz meg hirtelen létezni. Jössz…
valahonnan, és amikor meghalsz, távozol valahová.
Semmi sem maradt utána?
De, te maradtál.
Legyen mindkettő!
Csirke és hal. Miért ne?
Nem kéne a kádban aludnod.
Nem aludtam.
A fősulin újra kellett élesztenem egy lányt. Mellkaskompresszió és társai.
- Igen, az az újraélesztés. - A lány megfulladt, Jules.
Tudod, hogy?
Elaludt a kádban.
Tudom. Már mesélted.
Mindent tudok, ami valaha veled történt.
Érdekel, miért hitte Rachel, hogy meg fogjuk ölni?
Passz. Valami nem kerek nála.
Lefogadom, hogy ez tetszik neked.
A te Bocsánat urad…
Nell, látva, hogy békésen áztatom magam a fürdőkádban, mégis mi vett rá,
hogy begyere ide, és addig szurkálj egy fogpiszkálóval,
amíg el nem vérzek?
Mindig ezt csinálod.
Portia mesélt Bocsánat úrról.
Portia mindig figyelemre vágyik.
Ő cseszett el mindent. De soha senki nem hibáztatja.
Tök mindegy.
És nem az én hibám, hogy Nickynek bejönnek a sérült és öntelt lányok.
Odáig van a nőkért, akik átgázolnak rajta.
Azt hiszi, rendbe hozza őket.
Csak szeretnék ülni itt békében.
Miért zavarod meg a békémet?
Fürdésidő van.
Régen kedvesebb voltál.
Kedvesség kell? A másikhoz kellett volna hozzámenned.
De pont ez a lényeg, Nellie. Te nem azt akarod.
Mert nem szívesen közlöm,
de te sem vagy valami kedves.
És nem bírtad nézni, hogy Nicky mindig csak tűrt.
Neked olyasvalaki kell, aki visszaüt. Ez az igazság.
A kedvesség néha jó dolog.
Néha kedves vagyok.
Mi van?
Mondd ki!
Nem fogadtuk meg, hogy bármi történjék, mindig őszinték leszünk?
Ja, tartottuk magunkat az eskünkhöz.
Mondd ki!
Vagy fojts meg!
Fojts meg!
Igen.
Jaj, bocsánat! Istenem! Ne haragudjatok!
Ne! Ne menj el! Egy pillanat.
Oké. Azt akarod, hogy kimondjam.
Anyád egy hónapon belül meghal, és még nem dolgoztad fel a tényt.
Soha semmivel nem tudtál megküzdeni.
Sem az előző sikertelen házasságoddal, sem a „féltékeny testvér”-baromsággal,
sem a sorozatgyilkosoddal, aki talán kamu, talán nem, és aki gyerekkorod óta kísért,
és ott meg is álltál a fejlődésben.
Fel kell dolgoznod ezeket, érted?
Mert kezdesz teljesen szétcsúszni.
Szeretnéd, ha a fiad rád hasonlítana?
Igen? Mit tehetek érted?
Bocs! Nem akartam zavarni. Én csak… Butaság az egész.
- Nem tudtam, hogy fürdik. - Ne! A torta kedves volt tőled.
Nagyon kedves. Nellie azt szereti.
A jó házasság titka: ne törődj vele!
Ostobaság, de le kell adni, hogy csirkét vagy halat kértek.
Csirkét.
Rachel, megírtad már a fogadalmadat?
Nem, még nem.
Elmondom, mi a jó házasság titka.
Nellie-vel mi örök őszinteséget fogadtunk, így komolyan gondolom, amikor azt mondom,
„bébi, néha arról álmodozom, hogy valakivel megöletlek”.
Jaj, drágám!
Szóval még az álmaidban sem csinálsz semmit saját kezűleg?
Milyen hal, és hogy készítik a csirkét?
Nem tudom.
Nem tudod? Nem dönthetek információk nélkül.
Ne legyél pöcs! Halat kér.
Tényleg meg kéne írnod a fogadalmad.
- Bocs! - Bocs!
Mit nézel?
Mi van itt?
Jude!
Hoztam valamit.
Szerintem van bent valaki.
- Mi? - Azt hiszem, van itt valaki.
Nem, semmi baj.
Ismerem ezt az érzést, de nincs ott senki.
Miért van bezárva?
Nézzük!
Látod?
Nem is tudom, de néha jobb, ha nem nyitjuk ki a bezárt ajtókat,
mert olyasmi lehet mögöttük, ami nem nekünk való. Nézd!
Na?
Jó lesz?
Nem új vagy szép,
de annak idején az volt. És…
Menjünk, pajti!
Ez is valami.
Nem gondolkozik tisztán az agydaganat miatt.
Feladod? Ennyi?
- Simán lemondasz… - Bocsánat!
…egy 40 éves házasságról, egy emberi életről, anya életéről, a családodról.
- Már lezártad. Egyszerűen feladod. - Nem adom fel, Nicky.
A házasságban együtt hozunk döntéseket.
Nem a tanúja vagyok anyád döntésének, hanem a részese.
A feleségem mellett állok.
Vele vagyok a legvégéig,
folytatva a hagyományt, amit az apja kezdett.
Kutyát nyúzva?
Rachel!
Eljegyeztétek egymást.
Felhívtatok minket.
Nem akartatok nagy esküvőt, csak egy kis családi összejövetelt.
Anyád boldog volt.
Nem akarta tönkretenni a nagy napotokat, ezért utána akarta ezt megtenni.
Olyan nehéz összehozni a családot, és nem lesz több ünnepsége.
Ez az utolsó kívánsága.
És nem fogjátok tönkretenni. Érthető?
Ez mindannyiunkat érint, nem csak az ő döntése.
- Érthető? - Tarthatnánk családi gyűlést?
- Mit? - Összehívhatom a családot?
Lehet?
Még egyszer elnézést kérek a félreértésért.
Talán most átlépek egy határt,
de úgy képzelem, hogy az ilyen összetartó családokban
lehet beszélni az érzelmekről.
Tudom, hogy új vagyok a családban, de arra jöttem rá,
hogy az esküvőnket
élő temetéshelyettesítőnek akarjátok használni.
De mivel még nem dolgoztátok fel,
az esküvőből egy rendkívül feszült figyelemelterelés lett.
És szerintem valamit kezdenünk kellene ezzel, vagy…
nem kéne megtartani az esküvőt.
- Nem teheti. Miről beszél? - Tudtam, hogy ez lesz.
Hadd beszéljen!
Nem folytathatjuk úgy, mintha nem lenne nagy ügy.
Ha szó nélkül beágyazza a halálát az esküvőnkbe,
akkor az nem olyan lesz, amilyennek szeretné.
Mit gondolnak? Tehetnénk lépéseket, hogy feldolgozzák ezt?
Megpróbálhatnánk?
Igen.
Igen, próbáljuk meg!
Bocs, de nem értem, mit akar.
Azt javaslod, fújjuk le az esküvőt a haldokló anyánk miatt?
Mert ez nem tűnik fairnek.
Oké, jó.
Nem ezt mondom.
Kell egy fórum, ahol mindenki elmondhatja, mit érez még az esküvő előtt,
hogy az ne torkolljon katasztrófába, és ténylegesen békére leljetek.
Ez kezdésnek jó volt.
- Köszönöm! - Szívesen!
Azt akarod, hogy vegyünk részt családterápián, amit te vezetsz.
- Nem sértésből, de egy idegen vagy. - Egy terapeuta nem az? Idegen?
- Terapeuta vagy? - Dolgozik a doktoriján.
- Miből? - Viselkedéspszichológia.
- Terapeuta vagy? - Viselkedéspszichológus. Majdnem ugyanaz.
- Tanulmányoztad már saját magad? - Jules!
- Légy tisztelettudó! - Az vagyok.
És mégis mi lesz, Rachel? Leülünk körbe, fogjuk egymás kezét, és sírunk?
A semminél az is jobb lenne. Igen.
Hol fogsz doktorálni?
- Az Illinois-i Egyetemen. - Én a Northwesternbe jártam.
- Csúcs. - Ja.
Van, amit elmondanál édesanyádnak, amíg még van rá lehetőséged?
Rajta!
Nincs.
Oké.
Valaki mondana bármit Mrs. Cunninghamnek,
mielőtt itt hagy minket?
Csinálhatnánk ezt. Mindenki tölthetne egy kis időt egyedül.
Tényleg egyedül. Mások nélkül.
Átgondolhatnátok, mit akartok mondani, leírhatnátok, felkészülhetnétek.
Tegyétek, amit kell, és aztán újra leülhetünk együtt. Jó?
Ez jó volt. Oké.
Nell, velem jönnél?
Igen.
Ez lenyűgözőbb volt, mint hinnéd.
Nem az. Csak teljesen nyilvánvaló, hogy mennyire rosszul kezelik.
Mármint ahogy elloptad a show-t a királynőtől.
Dehogyis.
De. Két napja vagy itt, és mindenki azt teszi, amit kérsz.
Ő olyan…
Mondhatni, narcisztikus, nem?
Mondhatni? Temetést csinált az esküvődből.
Igaz.
Ja.
Mi az?
Nem bírod a dicséretet.
- Milyen dicséretet? A temetéses esküvőt? - A lenyűgözős dolgot.
Istenem, az… Ki fogadja jól, ha dicsérik?
Én jól bírom, ha megdicsérnek.
Rajta!
Nem is tudom, olyan…
rossz ómen férjhez menni egy halotti szertartáson.
- Akkor még jó, hogy nem vagy babonás. - Ja, jó.
Az is jó, hogy nincs nagyon rossz előérzetem sem, mióta ideértünk.
De ez szörnyű dolog, nem? Victoria halála.
Nem, valami másról van szó.
- Oké. - Ez az érzés nem múlt el.
Figyelek, jön-e más rossz dolog is.
Ott van egy.
Mi az?
Féltem, hogy esetleg gonosz boszi leszel, mert hozzámegyek az exedhez, de nem vagy.
Oké, dicsérni sem tudsz.
- Köszönöm! - Szívesen!
Mi a francot kezdünk ezzel?
Néha könnyebb őszintén beszélni,
ha nem kell a másik szemébe nézni.
- Ezért ehhez fogunk beszélni. - Halk leszek. Gyűlés van.
Körbemegyünk,
elmondjátok neki, mit éreztek,
és a bábu elnyeli a fájdalmatokat,
a gyászotokat, aztán…
megválunk tőle.
Oké.
Ki akarja kezdeni?
Majd én.
„Victoria!
Fantasztikus nő vagy.
Te magad vagy a Cunningham család,
és olyan űrt hagysz majd magad után, amit senki sem tölthet be,
nemcsak azért, mert lehetetlen, hanem mert veled véget ér egy korszak,
amit így is kell tisztelni.
A jelenléted, az erőd és a megingathatatlan bátorságod
örökre átformált minket.”
Mindig is tiszteltelek téged és apát,
az életeteket együtt és a házasságotokat,
és azt, ahogy átadtátok magatokat egymásnak.
Mindig is szerettem volna a nyomdokaitokba lépni,
és remélem, sikerül majd,
mert látom azt, ahogy egymást óvjátok.
Megtanítottátok, milyen fontos úgy megérteni a másikat,
hogy meg tudjuk védeni a fájdalomtól.
Tudom, hogy nem mindig jöttünk ki jól.
Remélem, szeretsz a hibáimmal és ballépéseimmel együtt.
Én megtanultalak szeretni a tieiddel együtt.
Szeretlek, anya, és hiányozni fogsz.
Azt a két napot Santorinin, amiről azért maradtunk le,
mert nem tudtam beismerni, hogy tévedtem…
és azt, hogy egy jelentéktelen üzleti út miatt lemaradtam a 32. születésnapodról,
rettentően
sajnálom!
„Megígérem, hogy a leendő gyermekeim ismerni fognak.
Megígérem, hogy életben tartom a családi hagyományokat.
Gondoskodom majd a Somerhouse-ról.
Mindent elkövetek, hogy örökké élj a szívünkben,
és azokéban, akik ismertek.”
Tudom, hogy csak most találkoztunk, de…
sajnálom, hogy el fogom veszíteni.
Igazán remek édesanyja volt Nickynek, és tudja, azt hiszem, igaz, amit mondott
arról, hogy a gyermekek megértik az anyjukat, és fordítva.
Ezzel a tortával akart Rachel bocsánatot kérni, amiért gyilkosoknak hitt minket.
Nicky annyira gyengéd önnek köszönhetően.
És nagyon szerencsés, hogy a szülei meg tudták mutatni neki, honnan jött,
hogyan szeressen, és hogyan érezze a szeretetet.
Miért van nyitva ez az ajtó?
Örülök, hogy Nicky megtanulhatta mindezt,
és hogy ilyen feltétel nélküli szeretetben nőhetett fel.
Számomra ez elképzelhetetlen.
Nagyapa itt tiszteleg a halott állatok előtt.
Azt mondja, a kutyák látnak.
ÖRÖKKÉ
A feliratot fordította: Makatura Judit előtt.