Díky, žes mě přivezl… a tak.
Ty vole, a co teď budeš dělat?
Při dnešní večeři se budu široce usmívat,
zítřejší svatební den nějak přežiju
a budu žít šťastně až do smrti, protože…
je moje pravá láska.
No, podle mě si to namlouváš.
Určitě je Nicky tvoje pravá láska?
Jo. Osud stojí při nás.
Myslím to vážně. To, jak jsme se poznali a…
spousta dalšího.
Máme skvělý vztah. Takže budu v pohodě.
Dej mi procentuální odhad.
Sedmdesát pět? Osmdesát?
No tak, museli jsme tomu strašákovi povídat o našich pocitech.
Devadesát dva.
- Dobře. - Jo.
- Tak jo. - Jo.
Takže bys nasedla do letadla, kde by pilot řekl:
„Vítejte na palubě, dámy a pánové.
Je 92procentní šance, že doletíme do naší destinace.“
Věřila bych instinktům, stejně jako Nicky. Opravdu.
No, zkus to číslo dotlačit ke stovce.
- Dobře. - Než půjdeš k oltáři.
Jo. Jasně. Díky. Tak jo.
- Dobře. - Neumřu.
Tak jo.
- Dobrou noc. - Je ráno.
STÁT NEW YORK ČESTNÉ PROHLÁŠENÍ K UZAVŘENÍ MANŽELSTVÍ
Kde jsi byl?
Věříš v kletby?
Zdálo se mi, že jsi tarantule a že se na mě zlobíš.
A pak
jsi byla zase sama sebou a zlobila ses na mě
a nechalas mě u oltáře.
To bych ti nikdy neudělala.
A nezměníš se ve velkého pavouka?
Udělám maximum, aby se to nestalo.
Jsi pro mě ten pravý.
Moje pravá láska.
No jasně. Vnímám to stejně.
Ne, myslím to vážně.
To, co tvoje máma říkala o tvé duši…
Je čistá a dokonalá.
Nedovolím, aby se jí něco stalo. Tvoje duše je moje
a moje duše je tvoje.
Máme úžasný vztah. Jsme ten nejlepší pár, co známe.
- Co s tebou je? - Nesouhlasíš?
- Naprosto. - Tak proč se…
Ne, líbí se mi to. Jen…
- Jsi taková… - Jaká?
- Romantická. - Upřímná?
Jsme si souzeni.
Takže je to jedno.
Co je jedno?
No tak.
VÍTEJTE NA SVATBĚ NICKYHO A RACHEL
STÁLE DVA DNY DO SVATBY
Ahoj.
- Nádhera. - Moc vám to sluší.
Krásné odpoledne, naše milovaná rodino.
Rádi bychom vás tu všechny přivítali.
Ty, co to měli kousek, i ty, co přijeli zdaleka.
Ano.
Oslavujeme spojení našeho Nickyho a jeho krásné nevěsty Rachel.
- Jo! - Nicky!
Rád bych vám teď povyprávěl příběh
o lásce, která tě stvořila.
Protože žádné z dětí by tu nebylo, nebýt nás dvou.
Někteří lidé si celý život kladou otázku,
co je to pravá láska.
Já vám to můžu říct s naprostou jistotou.
Já ji našel díky ohromnému štěstí.
Někdo by to nazval osudem.
Pracoval jsem jako stážista.
Zrovna jsem dokončil 30hodinovou směnu,
ale něco mi říkalo, že ještě nemám odejít.
Něco mi říkalo, že se musím vrátit rozloučit se s Beauem,
kterému zrovna začínala směna.
Najednou na mě někdo začal rozčileně křičet.
Otočil jsem se
a přede mnou stála nejkrásnější žena, jakou jsem kdy viděl.
A co ta krásná žena říkala?
Říkala:
„Můžete mi ho přišít?“
To byl pohled.
Ta krásná žena tam stála
s krvavou utěrkou kolem prstu.
Říkala, že si ho málem uřízla a že čeká celou noc.
Šli jsme na pohotovost a já si říkala,
jestli tam vůbec pracuje.
Ale říkala jsem si, že má nemocniční visačku
a taky rukavice,
takže to musí být doktor.
Jo, ale nepracoval jsem na pohotovosti.
Samozřejmě jsem tam byl na praxi,
takže jsem se snažil vzpomenout si, co mám dělat.
Vzal jsem ji do ordinace
a začal jí prst přišívat. Šlo to dobře.
Strašně to bolelo.
Říkala jsem si, že asi vůbec neví, co dělá.
Ale zůstala jsi.
Byl jsi hezký a já krvácela, takže…
A nedlouho potom
jsem jí na ten prst nasadil prsten.
Pořád necítím poslední článek.
To jim neříkej!
To nevadí.
Za to, že jsem tě potkala, to stálo.
A tak jsme tady.
I vy všichni.
A dnes vás poprosím, abyste sdíleli svoje zkušenosti
s našimi novými rekruty kráčejícími na manželskou frontu.
Takže prosím,
připijte se mnou našemu novému páru, osudu
a předstírání, že něco umíte,
i když to neumíte, pokud je to ve jménu lásky.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Na zdraví.
Tak jo, užijte si to.
Krásný příběh.
Nejlíp se pozná, jestli je to ten pravý,
když spolu zažijete trauma.
Jak jinak zjistíte, jestli je ten pravý?
Je to zásadní.
Co když žádné trauma nepřijde?
Nebo jste se něčemu vystavili naschvál?
Nemuseli jsme. Frankova matka nám umřela před očima.
Umřel někdo před očima vám?
Tak trochu.
A co vám a Nickymu?
Ne, nikdo nám před očima neumřel.
No, máte ještě dva dny.
- Omluvte mě. - Rachel!
Tady jsi.
Poznala jsi naši sestřenku Kiki?
Lupe hodně xanaxu. Kiki!
Tady je!
Líbí se mi, co máš na sobě. Je to tak neotřelé.
Jo? Děkuju.
Rachel je psychiatrička.
- Ne, jsem… - Vážně? Co mi je?
Jako jak co ti je?
- Chci druhý názor. - Nemusíš ji diagnostikovat hned.
Můžeš potom, v soukromí.
Tohle je můj manžel Doug. Jsme spolu od univerzity.
- Kolumbijské. - Ahoj.
- Jak jsi poznala Nickyho? - Skvělý příběh.
Skoro tak dobrý jako příběh rodičů. Zásah osudu.
No…
Řekni jim to.
Dobře.
Před pár lety jsem cestovala po Státech na pohovory na magisterské studium.
Poslední byl na Texaské univerzitě.
A celý den jsem měla hrozný pocit,
ale donutila jsem se tam jít.
Ale ten pocit neustále rostl, úplně mě celou pohlcoval.
Když jsem se dostala zpátky na letiště, naprosto mě ovládl.
Byla jsem u odletové brány a stála frontu na nástup do letadla
a najednou mi to došlo.
Tohle je to, z čeho mám ten hrozný pocit.
Pokud nasednu do toho letadla, stane se…
STANE SE NĚCO HROZNĚ ŠPATNÉHO
Jak jsi to věděla?
Nedokážu to vysvětlit. Ale začala jsem panikařit.
Koukala jsem, jak všichni ti lidi nastupují,
a byla jsem paralyzovaná.
Nakonec jsem tam zůstala jen já.
Letuška vzala do ruky telefon,
podívala se na mě
a začala vyvolávat poslední možnost k nástupu.
Ale nebyla jsi poslední, viď?
Ne.
Nenastoupil ještě jeden člověk.
Jeden… kluk. Jeden… hezký kluk.
Říkala jsem si,
že je smutné, že umře
se všemi ostatními v tom letadle.
Poslední možnost k nástupu.
A já jsem se už 20 minut nepohnula z místa.
Letuška byla naštvaná, ale ten hezký kluk si mě všiml,
přišel ke mně a zeptal se, jestli jsem v pohodě.
Normálně bych řekla, že jo a ať mě nechá být.
Ale bylo na něm něco zvláštně důvěryhodného.
Podívala jsem se na něj a řekla mu, že to zní šíleně,
ale mám pocit, že se stane něco hrozně špatného.
Že to neumím vysvětlit, ale že tím letadlem neodletím.
Podíval se na mě
a s tím svým krásným úsměvem řekl, že na to taky sere.
Že pojedeme autem.
- Ne ne. - Jo.
- Jo. „Seru na to.“ - No jo.
„Pojedeme autem.“
Na nic se nevyptával a okamžitě věřil, že moje pocity jsou správné.
Ty jo, to je jako kouzlo.
A to není to nejlepší.
- Rachel… - Panebože, řekni to nejlepší.
Nech toho, Julesi.
Řekni jim to.
Takže se zavřely dveře
a byli jsme v tom spolu.
Děkovala jsem mu, že to udělal.
A on se na mě podíval a řekl:
„Asi jsi mi zachránila život.“
- To je doják. - Jo.
Kdy to bylo?
Před třemi lety.
- Kdy přesně? - V únoru.
Co na tom sejde?
- Spadlo to letadlo? - Není to jedno?
Rachel.
- Chci ti někoho představit. - Dobře.
- Pardon. - Těšilo mě.
Pojď se mnou.
Co…
- Jsi v pohodě? - Jo.
Nikoho ti představit nechci.
- Ne? - Potřebovala jsi zachránit. Nebo ne?
Ne, užívala jsem si to.
- Užívala? Vážně? Aha. - Jo.
- Chceš si o tom promluvit? - O čem?
- Kolik procent je to teď? - O čem mluvíš?
Řekla jsi mu to?
Nemusí to vědět, když to nebude problém. Což nebude.
Je to moje pravá láska.
Naše duše jsou propojené.
A to, jak jsme se poznali… Jaká je šance?
Skoro nulová.
Ze všech lidí, co jsem poznala při různých okolnostech…
Jestli opravdu existuje pravá láska,
pak tou mojí je právě Nicky.
Dobře.
Vážně ho miluju.
Dobře.
Hele, nemusíš tomu věřit.
- Věříš tomu ty? - Jo, věřím.
- Vážně? Dobře. - Jo.
Jasně, nevadil by mi signál,
co potvrdí, že se nemýlím a neumřu,
ale jo, věřím.
Žádný nevidím.
Vtipné.
- Co se napít? - Jo.
Když jsem byla na letišti, ten pocit mě úplně přemohl.
Nedokázala jsem nastoupit do letadla.
Věděla jsem, že se stane něco…
Letuška začala vyvolávat poslední možnost nástupu.
Byla jsem paralyzovaná.
Nepohnula jsem se už dobrých 20, 25 minut.
Bylo smutné, že ten fešák společně se všemi na palubě umře.
Ty jo.
Podívala jsem se na letušku a ona na mě.
Byla pěkně nasraná. A všimla jsem si hezkého kluka.
„Seru na to. Pojedeme autem.“
Už jsem to říkala, co? Opakuju se.
„Asi jsi mi zachránila život.“
Ty jo, to je úžasné.
Takže to je ten osud?
Tenhle příběh vašeho setkání?
Proto je Nicky tvoje pravá láska?
Potkali jsme se ve městě, kde nežijeme.
Měli jsme letět spolu.
A chápal můj strach natolik, že mě odvezl do jiného státu.
Je to fakt romantické. Jako z filmu.
Ale taky trochu divné. Neznali jste se, ne?
- Vůbec to není divné. - Kdybyste se nakonec nebrali, tak jo.
- Ale berou se, takže je to romantické. - Co dělal v Austinu?
Myslím, že tam byl za kamarádem z vysoké.
Za kterým?
Není to jedno?
Něco na tom nesedí.
Co na tom nesedí?
Můžeš přestat hledat trhliny v dobrém příběhu?
- Odkud se znáte vy? - Ahoj.
- Ahoj.
- My o vlku…
Teta Valerie by tě moc chtěla poznat.
Říkala, že má důležité rady do manželství…
- Rady do manželství? - Jo.
- Těšilo mě. - Vrátím ji.
Taky nás těšilo.
Panebože, vidíš toho číšníka za mnou?
To je ten, co mi dal pěstí.
- Co nechal to dítě v autě. - Co?
- Vážně? - Jo.
Chodili jsme spolu do školky.
Je to docela fajn chlap.
Tak jo, pojď.
Jako vážně?
A funguje to pokaždé.
Když se hádáte, jste frustrovaní
a dostanete se do mrtvého bodu,
funguje to jako kouzlo, protože to říká pravdu.
Nemáte se kam schovat. Je to snadné.
Poslouchejte.
Pět minut nepřerušovaného očního kontaktu.
Jo, to zní…
- Efektivně. - Přesně tak.
- Zkuste to. - Jako teď?
- Uprostřed večírku? - Jasně. Pět minut.
Koukejte si do očí. Bez mluvení.
Stopnu vám to. Jste připravení?
Tři, dva, jedna, můžete.
Za kým jsi byl, když jsme se poznali?
Za kamarádem z vysoké, Chrisem.
Potkala jsi ho. Má na všechno alergii.
Kazíte to mluvením.
- Jen si hleďte do očí. - Dobře.
- Na mě nekoukej. - Dobře.
Začněte znovu.
Tak jo. Tři, dva, jedna.
Můžete.
Co je? Co se stalo?
Pojď si zatancovat.
- Tancovat? - Jo.
- Byly to jen dvě minuty. - Na tohle tančit neumím.
Tak bychom se to měli naučit.
- Nikdy jsme to nedělali. - Dělej, co dělají oni.
Je jedno, co vám kdo říká.
Sex je základ.
Musí to pořád jiskřit.
Udělejte pro to cokoli. A myslím vážně cokoli.
Přidejte lidi.
Odeberte lidi.
Společnost je dnes rozdělená.
Je hezké připomenout si, co je důležité.
- Láska. - Nepřerušuj mě.
- Promiň. - Na co jste se ptali?
Co je tajemstvím šťastného manželství.
…svoboda může být vnímána jako opak romantiky.
- Někomu to může připadat chytré… - Já vím. Všichni čekají šťastný konec.
Nikdo nechce mluvit o rozvodu.
Ale existuje romantika a oproti tomu ignorace.
Není to černobílé.
Podle mě to černobílé je.
Chceš, aby na tebe byl děda tam nahoře hrdý?
Bože…
Ano.
Ano, chci.
Kdy nám řeknete ten příběh, o kterém všichni mluví?
- Příběh, jak jste se poznali. - Jo tak.
Před pár lety jsem létala po celých Státech…
Co děláš?
Prolézám Instagram.
Čí?
Snažím se najít tu holku. Určitě byla z Austinu.
Kterou?
Tu, co s ní byl.
Tu, se kterou chodil po Molly. Byl s ní před Rachel.
Proč?
Něco mi na tom nesedí.
Pamatuješ si její příjmení?
- Víš ho? - Pojď se mnou.
- Ne. - Jo.
Ne. No tak.
Proč jsi tím tak posedlý?
Protože Rachel je prokletá.
Co to s tím má společného?
Myslí si, že ten debilní příběh dokazuje,
že jsou si souzení a že jí to zachrání život.
Ale podle mě to bylo jinak. A dokážu to. Jen potřebuju…
Proč?
Aby neumřela…
Aby neumřela jako její máma.
Ale proč je to tvůj problém?
Protože její umírající máma mi řekla,
abych tomu zabránil. Musím to zkusit.
To není tvoje starost.
Byl jsem tam.
Ale neměl jsi tam být.
Ale byl jsem tam.
Možná jsem tam byl z nějakého důvodu.
Najednou to všechno dává smysl.
Není to smyšlený příběh o monstru. Je to skutečný horor.
To, co jsem tam viděl,
mě zničilo.
Chtělas, abych s tím něco udělal.
Teď s tím můžu něco udělat.
Tohle.
Je v pohodě, že tomu nevěříš.
Ale já to viděl na vlastní oči.
Ta holka se jmenovala Stewartová.
Jen se pokus svým tažením proti romantice nezkazit párty.
Byla jsem tam poslední.
Letuška vzala do ruky telefon, podívala se na mě
a začala vyvolávat poslední možnost nástupu.
Zapomněla jsi na něj.
- No jo. - Díky.
Zůstala jsem tam jen já a tenhle krasavec.
No a ta letuška neustále dokola vyvolávala moje jméno.
- A pak přišel ke mně a… - Proč nevyvolávala i jeho?
Pořád říkáš, že jste byli poslední dva,
ale vyvolávali jen tvoje jméno.
Neposlouchej ho. Pokračuj. Přišel a řekl…
No…
Nenapadlo tě to?
Ne, Julesi, nikdy mě to nenapadlo.
Je tady. Můžeme se ho zeptat.
Co…
- Co to děláš? - Nepočká to?
Snažím se to pochopit.
Nechápu, proč nevyvolávali i tebe.
Je to zvláštní. Nevím proč.
To nedává smysl.
- Pojď pro pití. - Počkej.
Já už pití mám.
Co? Chci to vědět.
Nicky.
Bylo to 15. února, ne? To jste se poznali.
- Jo. - No tak.
- Přestaň. - Bože.
Nech ho to říct.
Myslel jsem, že jste se poznali v březnu.
Ale ten únor mě hodně zmátl,
protože jsem myslel, žes chodil s tou druhou holkou.
Kouknul jsem na Instagram
a ten únor ti psala k Valentýnu.
A musel jsi s ní chodit,
protože jsi ji chtěl vzít na naši svatbu.
Která byla 15. února.
Na svatbu, kam jsi nedorazil. Byla v… Kam jsi letěla?
Do Chicaga.
Nebyla v Chicagu, ale v Kalifornii.
Takže si myslím, že to bylo jinak.
Byl jsi v Austinu s tou holkou.
Na Valentýna nebo den předtím se s tebou rozešla.
To stačí.
Asi těsně před tím, než jste měli přiletět na naši svatbu.
A tys do toho letadla nenastoupil.
Asi ti přišlo trapné dorazit na svatbu sám.
To nevím.
Ale musel jsi celý den sedět na letišti
a čekat na někoho, kdo tě zachrání,
protože nezvládáš být sám víc než dvě minuty.
A pak jsi ji našel. Svoji zachránkyni.
Myslel jsem, žes na svatbu nedorazil,
protože jsi měl střevní chřipku, a žes ji potkal o měsíc později.
Ale lhal jsi nám oběma.
Proto nevyvolávali jeho jméno.
Protože neměl letět.
Tvá pravá láska ti lže.
Jak jistá jsi si teď?
Patnáct procent?
Chceš mluvit o osudu?
Co seznámení nás dvou?
- Zavři už zobák. - Při tvém narození.
Zmlkni.
Běž Rachel představit strejdovi Leeovi.
Jen říkám, že to je osud. Ne tohle.
- Díky. - Asi jsem ti zachránil život.
Nicky!
Drž kurva hubu, Julesi!
Je mi to líto.
Co to má znamenat?
Je mi to líto. Lhal jsem ti. Neměl jsem…
Lhal jsi o spoustě věcí.
To jsem neměl. Měl jsem ti říct, jak to je.
Lhal jsi mi dneska. Ptala jsem se, cos dělal v Austinu.
Řekl jsi, žes tam byl za kamarádem.
Já vím, ale viděl jsem se tam i s ním.
Rachel, záleží na tom, že jsem tím letadlem letět neměl?
Zažili jsme dobrodružství. Seznámili jsme se.
Jinak bychom tady teď nebyli.
Záleží na tom, že jsem tím letět neměl?
Záleží na tom, Nicky! Záleží na tom!
Myslela jsem, že jsem poznala někoho, kdo cítí to, co já.
Ale ne!
Byl jsi jen smutný a odkopnutý,
všiml sis vyděšené holky a řekl sis, že to bude dobrodružství.
Ale já nejsem žádné dobrodružství!
No tak, Rachel, máme před svatbou.
Je přece jedno, jak jsme se doopravdy poznali.
Nicky, pozval jsi mého tátu na svatbu?
A nelži mi.
- Stejně neodpověděl. - Proč?
- Nepřijede.
- Proč jsi to udělal? - Promiň.
Hned jsem toho litoval, ale nikoho bys tu neměla.
A rodiče do mě pořád hustili…
Bál jsem se, že jednou budeš litovat, že tu nebyl.
Můj otec magor, se kterým už 11 let nemluvím?
Byla to velká chyba. Je mi to fakt moc líto.
Rachel, chci s tebou prostě být.
Je mi moc líto, že to pořád posrávám. Vážně.
Vážně tě poslala k vodě ten den, co jsme se poznali?
Takže jsem byla…
jen vata.
- Nejsi žádná vata. - Jo, to jsem.
Rachel, budeme se brát.
Nejsi žádná vata.
Budeme se brát.
Že jo?
Vážně bys zahodila všechno, co se po tom dni stalo?
Všechnu tu lásku a důvěru, kterou máme,
protože jsem si nemyslel, že to letadlo spadne?
Možná jsem ti neměla zachránit život.
Nezachránila jsi mě. To letadlo nespadlo.
Ahoj!
Nerada ruším, ale podává se večeře. Při svíčkách.
Velká romantika.
Třeba vás to trochu rozveselí, co?
Usměj se, Rachel. Máš na sobě tričko.
- To nejde. - Je mi to u prdele.
Panebože. Je tak zlá!
Vypadá jako socka.
- To nemůžeš říkat. - Proč ne?
Děkuju.
Tak jo.
Pár slov!
Chci se omluvit za sebe a svého snoubence za to,
co se před chvílí stalo.
Vážíme si toho, že jste přijeli.
A nechtěli jsme takovéhle divadlo, ale aspoň bylo zdarma.
Chtěla bych vám říct jiný příběh.
V neděli umřu.
Není to vtip.
Vážně.
Moji rodinu už stovky let pronásleduje strašlivá kletba.
A pokud si v neděli do západu slunce nevezmu osudovou lásku, umřu.
A jestli se nevdám, ta kletba přejde na jeho rodinu.
To znamená na vás na všechny.
Promiň, Julesi.
To jsem ti asi neřekla.
Zkuste se vžít do mé situace. Vzali byste si toho člověka?
- Co to dělá? - Vážně?
Je opilá. Mám ji zastavit?
Ale nebojte, to bych vám neudělala.
- To stačí. - Stalo se to mojí mámě.
Vdala se a umřela. Kousek odsud, na druhé straně lesa.
Včera jsem zjistila, že jsem se tu narodila. Což je šílené,
protože tady taky asi umřu, takže…
Jo, máš pravdu, Portio. Je to zásah osudu.
Abych navázala na vás, doktore Cunninghame, připijme si.
Na osud.
Teď to letadlo spadlo.
Dobrou chuť.
Překlad titulků: Sebastian Jágr nninghame, připijme si.