Tak for turen og det hele.
Hvad fanden har du tænkt dig at gøre nu?
Jeg må finde smilet frem til prøvemiddagen i aften
og overleve min bryllupsdag i morgen
og leve lykkeligt til evig tid, fordi han er min sjælemage.
Ja. Jeg tror, du er i en tilstand af benægtelse.
-Er du sikker på, at han er din sjælemage? -Ja. Vi har skæbnen på vores side.
Den måde, vi mødtes på, var ren skæbne, og…
En masse andet.
Vi har et godt forhold, så jeg skal nok klare mig.
Giv mig en procentdel.
75, 80?
Du fik os til at stå og fortælle en uhyggelig dukke om vores følelser.
92.
-Okay. -Okay.
Hvis du satte dig på et fly, og piloten sagde:
"Velkommen om bord, damer og herrer.
Der er 92 % chance for, at vi når frem til vores destination."
Så ville jeg stole på min mavefornemmelse, og det ville Nicky også. Det ved jeg.
Du bør nok få det tal op på 100.
-Okay. -Inden vielsen.
Ja. Alletiders. Tak. Okay.
-Okay. -Jeg dør ikke.
Okay.
-Godnat. -Det er sgu morgen.
STATEN NEW YORK EDSVOREN ÆGTESKABSERKLÆRING
Hvor har du været?
Tror du på forbandelser?
Jeg drømte, at du var en tarantel, og du var vred på mig.
Og så…
…blev du dig selv igen, og så var du meget vred på mig,
og så efterlod du mig ved alteret.
Det ville jeg aldrig gøre.
Men bliver du til en kæmpe edderkop?
Jeg vil virkelig prøve at lade være.
Du er den eneste for mig.
Det er dig.
-Jeg har det på samme måde. -Nej, jeg mener det.
Det, din mor sagde om dig, om din sjæl…
Den er så ren og perfekt.
Der må ikke ske den noget, for din sjæl er min, og min er din, okay?
Vi er gode. Vi er utrolige. Vi er det bedste par, vi kender.
-Hvad er der? -Er du ikke enig?
-Jeg er helt enig. -Hvorfor er du så…
Jeg… Nej, jeg kan lide det. Du er bare…
-Du er så… -Hvad?
-Romantisk. -Ærlig?
Vi er sjælemager.
Så det er ligegyldigt.
Hvad er ligegyldigt?
VELKOMMEN TIL CUNNINGHAM HARKIN-PRØVEMIDDAGEN
TO DAGE TIL BRYLLUPPET
Se lige dig!
Hvor er I smukke.
Godeftermiddag, elskede familie.
Hjerteligt velkommen hertil til alle jer, der er kommet fra nær og fjern.
Ja.
For at fejre vores søn, Nicky, og hans dejlige brud, Rachel.
-Ja! -Nicky!
Jeg vil benytte lejligheden til at fortælle en historie
om den kærlighed, der skabte jer,
for ingen af jer ville være her, hvis det ikke var for dig og mig.
Nogle bruger hele livet på at spørge sig selv:
"Hvad gør mennesker til sjælemager?"
Én ting kan jeg sige med sikkerhed. Jeg fandt min sjælemage ved et lykketræf.
Måske var det endda skæbnen.
Jeg var praktikant dengang.
Jeg havde lige afsluttet en 30-timers vagt,
men noget sagde mig, at jeg skulle blive.
At jeg skulle gå tilbage og sige farvel til min ven, Beau,
der havde vagt på skadestuen.
Pludselig råbte en vred stemme ad mig.
Jeg vendte mig,
og der stod den smukkeste kvinde, jeg havde set, og stirrede på mig.
Og hvad sagde denne smukke kvinde?
Hun sagde…
"Kan du sætte den på igen?"
Sikke et syn. Den smukke kvinde står med et blodigt viskestykke omkring sin finger
og siger, at hun nær har skåret den af og har ventet hele natten.
Vi går tilbage på skadestuen, og jeg tænker:
"Arbejder han her overhovedet?"
Jeg overbeviser mig selv, for han har et skilt, han har kittel på.
Så jeg tænker, at han som minimum er læge.
Ja, men jeg er ikke skadestuelæge, selvom jeg havde trænet akutmedicin,
så jeg prøver febrilsk at huske, hvad man skal gøre.
Vi går ind på en stue.
Jeg begynder at lime fingeren, hvilket går godt.
Det gjorde så ondt,
og jeg indså, at han ikke vidste, hvad fanden han lavede.
-Men du blev. -Du var sød, og jeg blødte.
Kort tid efter satte jeg en ring på netop den finger.
-Jeg kan stadig ikke mærke spidsen. -Sig ikke det!
Det er okay.
Jeg ville lave samme byttehandel igen og igen for dig.
Så… Nu står vi her.
Nu står I alle her!
Og jeg vil bede jer om at dele ud af jeres visdom
til vores nye soldater på krigsstien til det hellige ægteskab.
Hjælp mig med
at hæve et glas for det lykkelige par, for skæbnen
og for at foregive, at man kan noget,
som man ikke kan, bare det er i kærlighedens navn.
-Skål. -Skål.
Skål.
-Okay, lad os nyde festen. -Skøn historie.
Ifølge min mor bør man, før man gifter sig med nogen,
opleve noget traumatisk sammen.
-Først da kender man hinanden rigtigt. -Det er vigtigt.
Og hvis intet traumatisk sker?
Eller udsatte I jer for noget traumatisk med vilje?
Nej, det behøvede vi ikke. Franks mor døde foran os.
Er nogen død foran dig?
-På en måde. -Hvad med dig og Nicky sammen?
Nej, ingen er nogensinde død foran os sammen.
I har stadig to dage.
-Undskyld mig. -Rachie!
Der er du.
Undskyld. Har du mødt vores kusine Kiki? Hun tager mange Xanax. Kiki!
Der er hun!
Jeg elsker dit look. Det er meget unikt.
-Tak. -Rachel er psykiater.
-Nej, jeg er… -Er du? Hvad har jeg?
-Undskyld, hvad har du af hvad? -Jeg vil have en mening til.
Du skal ikke diagnosticere nu. Gør det i private rammer.
Det er min mand, Doug. Vi var ungdomskærester.
-På Columbia. -Hej.
-Hvordan mødte du Nicky? -Det er en god historie.
Næsten så god som mine forældres. Kosmisk skæbne.
Okay.
-Fortæl dem historien. -Okay.
For et par år siden
rejste jeg hele landet rundt for at vælge kandidatuddannelse.
Min sidste samtale var på UT Austin.
Jeg havde en dårlig fornemmelse hele dagen,
men jeg tvang mig hen til samtalen,
men følelsen voksede og voksede og var ved at kvæle mig.
Da jeg kom til lufthavnen, havde den taget helt over.
Jeg stod ved gaten i kø til at stige om bord på flyet,
og pludselig slog det mig.
Det her er det slemme.
Går jeg om bord på dette fly, vil noget…
Hvordan vidste du det?
Jeg kan ikke forklare det. Jeg vidste det bare. Så gik jeg i panik.
Jeg stod og så alle de folk stige om bord på flyet,
og jeg var totalt lammet.
Til sidst var jeg alene tilbage,
og den ansatte i gaten tog mikrofonen, kiggede direkte på mig og sagde:
"Sidste boardingkald for alle passagerer."
Men du var ikke den sidste, vel?
Nej.
Der var én anden person.
En fyr, en sød fyr,
og jeg tænkte: "Fuck.
Hvor trist, at ham den søde vil omkomme med de andre på det dødsdømte fly."
Sidste boardingkald.
Jeg havde ikke bevæget mig i 20 minutter,
og den ansatte i gaten var pissesur, og ham den søde lagde mærke til mig,
og han gik hen til mig og sagde: "Er du okay?"
Normalt ville jeg sige: "Jeg har det fint, gå din vej."
Men der var noget ved ham, der var så troværdigt.
Så jeg kiggede på ham og sagde: "Det her vil lyde skørt,
men jeg har en fornemmelse af, at der vil ske noget slemt,
og jeg kan ikke forklare det, men jeg går ikke om bord."
Så kiggede han på mig
med sådan et perfekt lille smil og sagde: "Fuck det.
Lad os køre."
-Nej. -Jo.
Ja. Bare sådan. "Fuck det. Lad os køre."
På et øjeblik, uden at stille spørgsmål, validerede han mine følelser.
-Wow. Det er som magi. -Det er ikke det bedste.
-Rachel… -Åh gud. Fortæl dem det bedste.
Vær ikke så Jules-agtig.
Fortæl replikken.
Døren er lukket,
og vi er officielt på denne rejse sammen, og jeg takker ham for at gøre det,
og han kigger på mig og siger:
"Jeg tror, du reddede mit liv."
-Tårer. -Ja.
Hvornår var det?
-Hvornår? -For tre år siden.
-Hvornår præcist? -Skørt. Februar.
Betyder det noget?
-Styrtede flyet ned? -Det er ligegyldigt.
Rachel.
-Der er en, jeg vil præsentere dig for. -Okay.
-Undskyld. -Farvel. En fornøjelse.
Denne vej.
Du…
-Er du okay? -Ja.
Jeg vil ikke præsentere dig for nogen.
-Nå? -Du trængte til at blive reddet. Ikke?
Nej. Jeg havde en fest.
-En fest? Havde du? Okay. -Ja.
-Vil du tale om det? -Tale om hvad?
-Din procentdel. -Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Ved han det?
Det behøver han ikke, for det bliver ikke et problem.
En sjælemage er bestemt af skæbnen.
Vores sjæle er forbundet, og så splittes de ad,
og den måde, vi mødtes på… Oddsene.
De fucking odds.
Af alle de personer, jeg har mødt, alle omstændighederne…
Hvis en sjælemage findes, så er Nicky min sjælemage.
Okay.
Og også fordi jeg elsker ham.
Okay.
Du behøver ikke tro på mig.
-Tror du på dig? -Ja, jeg gør.
-Gør du? Okay. -Det gør jeg.
Jeg så gerne et tegn fra universet på,
at Nicky er den rette, så jeg ikke dør ved alteret,
men ja, jeg gør.
Det kommer ikke.
Meget morsomt.
-Hvad med en drink? -Ja.
Da jeg kom til lufthavnen, var følelsen ved at kvæle mig.
Jeg kunne ikke gå om bord på flyet. Jeg vidste, at noget slemt…
Den ansatte i gaten sagde: "Sidste boardingkald, alle passagerer."
Jeg stod helt lammet. Jeg havde ikke rørt mig i 20-25 minutter.
Og en sød fyr, der desværre må omkomme med alle andre på det dødsdømte fly…
Wow.
Jeg så på den ansatte, og hun så på mig,
og hun var pissesur, og så bemærkede jeg en sød fyr,
og: "Fuck det. Lad os køre."
Undskyld, du har hørt det. Jeg gentager mig selv.
"Jeg tror, du reddede mit liv."
Wow, det er fantastisk.
Så dét er det skæbnebestemte?
Den historie, jeres møde, derfor tror du, at Nicky er din sjælemage?
Ja, en by, som ingen af os bor i.
Vi skal tilfældigvis med samme fly,
og han forstår min uforklarlige frygt nok til at køre mig tværs over landet.
Hvor er det romantisk. Det er som en film.
Men også lidt skummelt. Han var jo en fremmed, ikke?
-Skat. Det er slet ikke skummelt. -Kun hvis I ikke skulle giftes.
-Men det skal de. Så romantisk. -Hvorfor var Nicky i Austin?
Han skulle vist besøge en ven fra studiet.
Hvilken ven?
Gør det noget?
Noget stemmer ikke.
-Hvad stemmer ikke? -Ødelæg ikke historien. Den er god.
-Hvor mødtes I? -Hej.
-Hej.
-Apropos…
Min tante Valerie er desperat efter at møde dig.
Hun siger, at hun har et meget vigtigt råd til os…
-Om ægteskabet? Okay. -Ja.
-En fornøjelse. -Jeg stjæler hende.
Farvel. En fornøjelse.
Åh gud. Kan du se det? Cateringfyren bag mig?
Det var ham, der slog mig på rastepladsen og efterlod sit barn i bilen.
-Hvad? -Præcis.
Vi gik åbenbart i skole sammen. Han er faktisk en flink fyr.
Okay, kom med.
Mener du det?
Og det virker hver gang.
I kommer op at skændes,
og I er begge frustrerede, og det står i stampe.
Det virker hver gang, fordi det afslører sandheden.
I har ingen steder at gemme jer. Det er så enkelt. Her er det.
Fem minutters uafbrudt øjenkontakt.
Okay, ja, det lyder…
-Effektivt. -Helt enig.
-Vent og se. -Lige nu?
-Midt i festen? -Ja da. Fem minutter.
Kun øjenkontakt. Ingen snak. Kig ikke væk.
Jeg tager tid. Er I klar?
Tre, to, en, nu.
Hvilken ven besøgte du i Austin, da vi mødtes?
Min gamle bofælle, Chris.
Du har mødt Chris. Allergisk over for alt.
I ødelægger det ved at tale.
-Tal ikke. Kun øjenkontakt. -Okay.
-Kig ikke på mig. -Okay.
Okay, forfra.
Vi begynder. Tre, to, en.
Nu.
Hvad skete der?
Lad os danse. Ja.
-Vil du danse? -Ja.
-Det var kun to minutter. -Jeg kan ikke danse til det.
Så lad os lære at danse ordentligt.
-Vi danser aldrig ordentligt. -Bare gør, som de gør.
Jeg er ligeglad med, hvad andre siger. Det handler om sex.
Den gnist skal holdes i live.
Gør, hvad der skal til. Uanset hvad der skal til.
Tilføj nogle kroppe.
Fjern nogle kroppe.
Vi lever i en splittet tid.
Det er rart at huske på, hvad det virkelig handler om.
-Kærlighed. -Skat, afbryd ikke.
-Undskyld. -Hvad var spørgsmålet?
I delte hemmeligheden bag et godt ægteskab.
…hvordan frihed ses som andet end romantik.
Jeg forstår, at det kan virke klogt…
Meningen er, at det er for evigt. Ingen vil tænke på skilsmisse.
Men der er romantik, og så er der uvidenhed.
-Det er ikke så binært. -Det er alt sgu da.
Gør du din bedstefar stolt fra det hinsides?
Åh gud…
-Det gør han. -Det håber jeg.
Hvornår fortæller du den famøse historie, vi hører om?
-Historien om, hvordan du og Nicky mødtes. -Ja.
For et par år siden fløj jeg hele landet rundt, og…
Hvad laver du?
-Jeg stalker på Instagram. -Hvem?
Jeg prøver at finde pige-Nicky. Hun var fra Austin.
Hvem?
Pige-Nicky, du ved.
Pigen, Nicky datede efter Molly og før Rachel.
Hvorfor?
Noget stemmer ikke. Kan du huske hendes efternavn?
-Kan du? -Kom med mig.
-Nej. -Jo.
Nej. Hey.
Hvorfor er du så besat af den historie?
-Fordi Rachel er forbandet. -Hvad har det med den at gøre?
Hun tror, den romantiske historie beviser,
at det er skæbnen, og at det vil redde hendes liv.
Men jeg tror, der er mere i det end som så, og jeg må bevise det.
Hvorfor?
-Så hun ikke dør. -Bag dig.
Så hun ikke dør ligesom sin mor.
Hvorfor er det dit problem?
Hendes døende mor bad mig om at forhindre, at det skete for hende, så jeg må prøve.
Det er ikke din byrde.
Men jeg var der.
-Ved et uheld. -Men det var jeg.
Måske var der en grund til, at jeg var der.
Det hele giver mening nu.
Det er ikke en falsk monsterhistorie. Det er ægte horror.
Det, jeg så dengang,
ødelagde mig.
Du bad mig om at gøre noget ved det.
Nu kan jeg gøre noget ved det.
Og det er det her.
Det er okay, at du ikke tror på det.
Jeg så det med mine egne øjne.
Pige-Nicky hedder Stewart. Tror jeg nok.
Men lad nu være med at ødelægge festen med dit angreb på romantikken.
Jeg er alene tilbage. Den ansatte tager mikrofonen, ser lige på mig og siger:
"Sidste boardingkald, alle passagerer." Og…
Du glemte den søde fyr.
-Nå ja. -Tak.
Ja, undskyld, kun mig og den søde fyr.
Og den ansatte siger mit navn igen og igen og igen og igen.
-Så kommer ham den søde hen… -Hvorfor kaldte de ikke på ham?
Du siger, I var de to sidste passagerer, men de kaldte kun dit navn.
Ignorer ham. Fortsæt. Han går hen og siger…
Jeg…
-Undrer det dig ikke? -Nej. Jeg har aldrig tænkt over det.
Han er lige her. Vi kan spørge ham nu.
Hvad…
-Hvad har du gang i? -Kan det vente?
Jeg prøver bare at forstå, hvorfor de ikke kaldte dit navn.
Sært. Jeg ved ikke hvorfor.
Det giver ikke mening.
-Lad os få en drink. -Vent. Jeg har en drink. Hey.
Jeg vil vide det.
Nicky.
Det var den 15. februar, ikke? Den dag I mødtes?
-Ja. -Makker.
-Stop. -Åh gud.
Lad ham tale.
Jeg var forvirret, for jeg troede, I mødtes i marts,
men så sagde hun februar, og det forvirrede mig mere,
for jeg troede, at du datede pige-Nicky i februar 2023.
På hendes Instagram var der også et opslag med dig fra valentinsdag det år.
Og du må have datet pige-Nicky,
for du ville tage hende med til vores bryllup.
Som var den 15. februar.
Brylluppet, du droppede, som ikke var i… Hvor skulle du hen?
Chicago.
Det var ikke i Chicago. Det var i Californien.
Så jeg udleder, at det, der skete, var, at du var i Austin med pige-Nicky.
Hun slog op på valentinsdag eller dagen efter.
Det er nok.
Hun må have droppet dig lige før, I skulle til brylluppet,
og derfor steg du ikke på flyet.
Måske var du flov over at tage alene til brylluppet.
Jeg ved det ikke, men du må have siddet i lufthavnen hele dagen
og surmulet i håbet om, at nogen ville redde dig,
fordi du er for afhængig til at være single i to minutter,
og så fandt du hende, en vej ud.
Jeg troede, du ikke kom,
fordi du havde omgangssyge, og at du mødte hende en måned senere.
Men faktisk løj du for os begge.
Derfor kaldte de ikke hans navn.
Han skulle ikke med.
Din sjælemage er en løgner.
Hvor sikker er du nu?
15 %?
Vil du tale om skæbnen? Hvad med måden, vi mødtes på?
-Hold kæft. -Ved din fødsel.
Hold nu bare kæft.
Nicky. Vil du ikke introducere Rachel for onkel Lee?
Jeg siger bare… Det er skæbnen, ikke det her.
-Tak. -Jeg har vist reddet dit liv.
Nicky!
Hold så kæft, Jules!
-Undskyld. -Hvad fanden var det?
Undskyld. Jeg har løjet for dig.
Du løj for mig om så mange ting.
-Det var dumt. Jeg burde have været ærlig. -Du løj for mig i dag, Nicky.
Jeg spurgte, hvorfor du var i Austin. Du sagde, du besøgte din bofælle.
Jeg så ham også på den tur.
Rachel, betyder det noget, at jeg ikke skulle med det fly?
Vi havde et eventyr. Vi havde ikke mødt hinanden.
Ellers var vi ikke her nu. Så var vi fremmede.
Hvad så, om jeg skulle med det fly eller ej?
Det betyder noget, Nicky!
Jeg troede endelig, jeg mødte en, der følte det samme som mig, men nej!
Det viser sig, at du bare var trist og single,
så en skræmt pige i lufthavnen og tænkte: "Sjovt! Et eventyr!"
-Jeg er ikke et eventyr, du kan tage på. -Hold nu op. Vi skal giftes.
Det betyder ikke noget, præcis hvordan vi mødte hinanden.
Inviterede du min far til brylluppet?
Lyv ikke for mig.
-Hvorfor? -Og hvad så? Han kommer ikke.
-Hvorfor gjorde du det? -Fuck. Undskyld.
Jeg fortrød det med det samme, men der kom ingen fra din side!
Og mine forældre spurgte igen og igen…
Jeg frygtede, at du ville se tilbage og ønske, at han var her.
Min psykotiske far, som jeg ikke har talt med i 11 år?
Jeg begik en stor fejl. Jeg vidste, det var forkert. Undskyld.
Jeg vil bare være sammen med dig.
Du må virkelig undskylde. Jeg dummet mig så meget.
Passer det, at du var kommet ud af et forhold den dag, vi mødtes?
Hvad så? Er jeg en trøstepræmie?
-Nej. -Jeg er en trøstepræmie!
Rachel, vi skal giftes.
Du er ingen trøstepræmie.
Vi skal stadig giftes.
Ikke?
Ville du seriøst overveje at smide alt væk, der skete efter den dag?
Al den kærlighed og tillid, vi har nu,
fordi jeg ikke troede, flyet ville styrte ned?
-Jeg burde måske ikke have reddet dig. -Det gjorde du ikke. Det styrtede jo ikke.
Hej!
Undskyld, jeg forstyrrer, men middagen serveres med levende lys.
Meget romantisk. Måske kan det hjælpe på humøret, ikke?
Find smilet frem. Rachel, du har T-shirt på.
-Det går ikke. -Jeg er ligeglad!
Du godeste! Hun er ubehøvlet. Hun ser fattig ud.
-Det må du ikke sige. -Hvorfor ikke?
Tak.
Hej!
Jeg ville bare sige undskyld på vegne af mig selv og min forlovede
for det, der skete tidligere.
Vi sætter stor pris på, at I er her,
og vi lavede ikke et show med vilje, men hey, gratis show.
Jeg ville fortælle en anden historie hurtigt…
Jeg skal dø på søndag.
Det er alvor.
Virkelig.
Der er en frygtelig forbandelse, der har plaget min slægt i århundreder,
og hvis jeg ikke gifter mig med min sjælemage på søndag, så dør jeg.
Gifter vi os ikke, spredes forbandelsen til hans slægt, hvilket vil sige alle jer.
Undskyld, Jules.
Den del fortalte jeg dig ikke.
Sæt jer selv i mit sted. Ville I have giftet jer med den person?
-Hvad laver hun? -Hvad?
-Hun er fuld. Skal jeg stoppe hende? -Bare rolig. Det gør jeg ikke mod jer.
-Så er det nok. -Det skete for min mor.
Hun blev gift og døde lige derovre i den anden ende af skoven.
Så jeg blev faktisk født her,
hvilket er vildt, for det ser ud til, at jeg også skal dø her, så…
Ja, du har ret. Det er en slags kosmisk skæbne, Portia.
Så i forlængelse af din ånd, dr. Cunningham, har jeg en skål.
For skæbnen.
Dér styrtede flyet ned.
Spis endelig.