Mulțumesc pentru drumul cu mașina și pentru tot.
Ce naiba o să faci acum?
O să zâmbesc de mama focului la repetiția pentru nuntă,
o să supraviețuiesc nunții de mâine
și o să trăiesc fericită,
e sufletul meu pereche.
Da. Păi, cred că ești în negare.
Ești 100% sigură că e sufletul tău pereche?
Da. Avem soarta de partea noastră.
Soartă pură, felul în care ne-am cunoscut
și multe altele.
Avem o relație minunată, așa că da, voi fi bine.
Dă-mi un procent!
Cât, 75, 80?
Ne-ai pus să vorbim unei păpuși stranii despre sentimentele noastre.
Cam 92.
- Bine. - Bine.
Deci ai urca într-un avion dacă pilotul ar spune:
„Bun-venit la bord, dragi pasageri!
Există 92% șanse să ajungem la destinație.”
M-aș încrede în instinct. Și Nicky ar face la fel. E o certitudine.
Poate că ar trebui să crești numărul la 100…
- Bine. - …înainte de altar.
Da. Grozav! Mersi! Bine.
- Bine. - N-o să mor.
Bine.
- Noapte bună! - E dimineață, naibii!
STATUL NEW YORK DECLARAȚIE PENTRU CERTIFICAT DE CĂSĂTORIE
Unde ai fost?
Crezi în blesteme?
Am visat că erai tarantulă și erai supărată pe mine.
Apoi
erai iar tu și erai foarte supărată pe mine
și m-ai lăsat la altar.
Nu ți-aș face asta niciodată.
O să te transformi într-un păianjen uriaș?
O să mă străduiesc să n-o fac.
Ești singura persoană pentru mine.
Tu ești alesul.
Bineînțeles. Și eu simt la fel.
Nu, vorbesc serios.
Ce a spus mama ta despre sufletul tău…
E pur și perfect.
N-o să permit să pățească nimic pentru că e al meu,
iar al meu e al tău, da?
Suntem bine. Suntem incredibili. Suntem cel mai bun cuplu.
- Ce e cu tine? - Nu crezi?
- Sunt de acord. - Atunci de ce ești…
Sunt doar… Nu, îmi place. Doar că ești…
- Ești… - Cum?
- Romantică. - Sinceră?
Suntem suflete pereche.
Așa că nu contează.
Ce nu contează?
Du-te!
BUN-VENIT LA CUNNINGHAM HARKIN REPETIȚIE PENTRU NUNTĂ
TOT DOUĂ ZILE PÂNĂ LA CĂSĂTORIE
Uită-te la tine!
Bună ziua, dragă familie!
Vrem să urăm bun-venit celor care vin de aproape și de departe…
Da.
…pentru a-i celebra pe fiul nostru și pe mireasa sa, Rachel.
- Ura! - Nicky!
Aș vrea să profit de ocazie ca să spun o poveste
despre iubirea care te-a creat
pentru că nu ați fi aici dacă nu eram noi.
Unii își vor petrece întreaga viață întrebându-se:
„Ce face doi oameni suflete pereche?”
Pot să vă spun asta cu certitudine.
Mi-am găsit sufletul pereche printr-un noroc.
Unii pot să-i spună soartă.
Eram rezident pe atunci.
De fapt, tocmai încheiasem o tură de 30 de ore,
când ceva mi-a spus că n-ar trebui să plec.
Ceva mi-a spus să mă întorc și să-mi iau rămas-bun de la amicul meu
care își începea tura la Urgențe.
Am auzit o voce furioasă care țipa la mine.
M-am întors,
și cea mai frumoasă femeie se holba la mine.
Și ce îmi spunea femeia asta frumoasă?
Îmi spunea:
„Poți să-l pui la loc?”
Ce priveliște!
Femeia asta frumoasă stătea cu degetul într-un prosop însângerat,
spunând că era să-l reteze și că stătuse acolo toată noaptea.
Da, ne-am întors la Urgențe și m-am întrebat:
„Măcar lucrează aici?”
M-am convins de asta pentru că avea legitimație,
avea halat.
Trebuia să fie măcar doctor.
Da, dar nu medic de urgență,
deși studiasem medicină de urgență,
așa că îmi storceam creierii, încercând să-mi amintesc.
Am dus-o în salon.
Am început să-i prind degetul la loc.
A fost atât de dureros!
Începusem să cred că individul nu știa ce făcea.
Dar ai rămas.
Păi, erai drăguț și sângeram.
Puțin mai târziu,
am pus un inel pe același deget.
Dar tot nu mai simt vârful.
Nu le spune asta!
Nu-i nimic!
Aș face același schimb iar și iar ca să te am.
Așa că iată-ne aici!
Iată-vă aici!
Iar în seara asta, aș vrea să vă împărtășiți înțelepciunea
cu noii soldați, pe calea războiului către sfânta cununie.
Haideți, vă rog,
să ridicăm paharul pentru fericitul cuplu, pentru soartă
și pentru a ne preface că putem,
chiar dacă nu putem, în numele iubirii!
- Noroc! - Noroc!
Noroc!
Haideți să ne bucurăm de petrecere!
Ador povestea.
Mama ne-a spus că, înainte să decizi să te măriți,
treceți prin ceva traumatizant!
Cum vei afla cine e celălalt?
E esențial.
Dacă nu se întâmplă nimic?
Sau ați trecut prin ceva traumatizant dinadins?
N-a fost nevoie. Mama lui Frank a murit în fața noastră.
A murit cineva în fața ta?
Într-un fel.
Dar când erai cu Nicky?
Nu, n-a murit nimeni în fața noastră.
Mai aveți două zile.
- Mă scuzați! - Rachie!
Aici erai!
Scuze! Ai cunoscut-o pe vara Kiki?
Ea ia mult Xanax. Kiki!
Uite-o!
Îmi place aspectul tău. E nonconformist.
Mersi!
Rachel e psihiatră.
- Nu, sunt… - Da? Ce am?
Scuze, la ce te referi?
Vreau o a doua opinie.
Nu e nevoie s-o diagnostichezi aici. Poți să-i spui în privat.
El e soțul meu, Doug. Ne iubim din copilărie.
- La Columbia. - Bună!
- Cum l-ai cunoscut pe Nicky? - Ce poveste bună!
E aproape la fel de bună ca a părinților. E soarta.
Bine.
Spune-le povestea!
Bine.
Acum câțiva ani, călătoream prin toată țara,
dădeam interviuri.
Ultimul interviu era la Universitatea din Austin.
Avusesem o senzație groaznică toată ziua,
dar m-am forțat să merg la interviuri,
dar senzația tot creștea și mă sufoca.
Până am ajuns la aeroport, devenise copleșitoare.
Eram la poartă, stăteam la coadă ca să mă îmbarc în avion
când mi-am dat seama dintr-odată!
Acela era lucrul rău.
Dacă urcam în avion, ceva…
CEVA FOARTE RĂU SE VA ÎNTÂMPLA
De unde ai știut?
Nu pot explica. Am știut, pur și simplu, și am început să mă panichez.
Mă uitam cum acei oameni se îmbarcau
și eram complet paralizată.
Eram singura rămasă,
iar agentul de la poartă a dat ultima strigare, uitându-se fix la mine:
„Ultimul apel pentru îmbarcare.”
Dar nu erai ultima, nu-i așa?
Nu.
Mai era o persoană.
Un tip. Un tip drăguț.
Și mi-am zis: „Futu-i!
Ce păcat că tipul ăsta drăguț va pieri cu restul în acest zbor condamnat!”
Ultimul apel pentru îmbarcare.
Nu mă mișcasem de vreo 20 de minute,
agentul era supărat, iar tipul drăguț m-a observat,
a venit la mine și m-a întrebat: „Te simți bine?”
În mod normal, aș fi spus: „Da, sunt bine, lasă-mă în pace!”
Dar mi-a dat impresia că era demn de încredere.
M-am uitat la el și i-am spus: „O să sune nebunește,
dar am sentimentul că se va întâmpla ceva rău,
nu pot explica asta, dar nu mă urc în avion.”
S-a uitat la mine
și, cu un zâmbet perfect, mi-a zis: „Ducă-se!
Hai cu mașina!”
- Nu! - Ba da.
- Pur și simplu. „Ducă-se!” - Da.
„Hai cu mașina!”
Fără întrebări, a avut încredere că sentimentele mele erau reale.
Parcă e magie.
Nici nu e partea bună!
- Rachel… - Doamne! Spune-le partea bună!
Nu mai fi tu însuți!
Spune-le replica!
S-a închis poarta
și am pornit oficial în acea călătorie,
așa că i-am mulțumit
și m-a privit și mi-a spus:
„Cred că mi-ai salvat viața.”
- Lacrimi! - Știu.
Când a fost?
Acum trei ani.
- Când, mai exact? - Ce nebunie! În februarie.
De ce contează?
- S-a prăbușit avionul? - Cui îi pasă?
Rachel!
- Vreau să te prezint cuiva. - Bine.
- Scuze! - Pa! Mi-a făcut plăcere.
Pe aici!
Tu…
- Ești bine? - Da.
Nu te prezint nimănui.
Păreai că ai nevoie să fii salvată. Nu?
Nu. Chiar mă simțeam bine.
- Chiar așa? Bine. - Da.
- Vrei să discutăm? - Despre ce?
- Ce procentaj ai? - Nu știu ce spui.
I-ai spus?
Nu trebuie să știe dacă nu e o problemă și nu e.
Pentru că un suflet pereche e sortit.
Nu? Ne sunt legate sufletele, s-au despărțit,
cum ne-am cunoscut, șansele.
Șansele, naibii!
Dintre toți oamenii cunoscuți și toate circumstanțele,
dacă există un suflet pereche,
atunci, da, Nicky e sufletul meu pereche.
Bine.
Și pentru că îl iubesc.
Bine.
Bine. Nu e nevoie să mă crezi.
- Tu te crezi? - Da, mă cred.
- Chiar așa? Bine. - Da.
Aș accepta un semn de la univers
care să confirme ca să nu mor la altar,
dar da, cred.
Nu vine.
Ce haios!
- Bei ceva? - Da.
Când am ajuns la aeroport, mă sufoca deja sentimentul.
Nu-mi venea să urc în avion.
Știam că ceva foarte rău…
Agentul a spus: „Ultimul apel pentru îmbarcare.”
Rămăsesem paralizată.
Nu mă mișcasem de 20, 25 de minute.
Și era păcat că tipul drăguț va pieri
cu restul în acel zbor condamnat.
M-am uitat la agentă, ea se uita la mine…
Era supărată, și am observat un tip drăguț…
„Ducă-se! Hai cu mașina!”
Scuze, ți-am povestit deja. Mă repet.
Cred că mi-ai salvat viața.
E uimitor!
Deci asta e soarta?
Întâlnirea predestinată e motivul convingerii că e sufletul tău pereche?
Da, un oraș în care nu locuim niciunul.
S-a întâmplat să fim în același zbor
și mi-a înțeles groaza inexplicabilă, cât să mă ducă cu mașina.
Sincer, e foarte romantic. Zici că e dintr-un film.
Dar și cam sinistru. Era un străin, nu?
Iubire! Nu e sinistru deloc.
Ar fi fost, dacă nu vă căsătoreați.
- Dar o fac, așa că e romantic. - Ce căuta Nicky în Austin?
Cred că vizita un prieten din facultate.
Care?
Cui îi pasă?
Ceva nu se leagă.
Ce nu se leagă?
Vrei să nu mai scormonești? E o poveste bună.
Voi cum v-ați cunoscut?
- Bună! - Bună!
Vorbeam de lup!
Mătușa Valerie imploră să te cunoască.
A spus că are sfaturi maritale importante.
- Sfaturi maritale? Bine. - Da.
- Încântată! - O fur.
Mi-a făcut plăcere.
Dumnezeule! Vezi? În spatele meu, îl vezi pe furnizor?
E tipul care m-a lovit la popas.
- Care a lăsat copilul în mașină. - Ce?
- Da, știu.
Am fost în generală împreună.
E un tip de treabă, de fapt.
Bine, vino!
Serios?
Și merge de fiecare dată.
Dacă vă certați, sunteți amândoi frustrați
și ajungeți în impas,
funcționează de minune pentru că spune adevărul.
Nu aveți unde să vă ascundeți. E foarte simplu.
Fiți atenți!
Cinci minute de contact vizual neîntrerupt.
Bine, da, asta pare…
- Eficient. - Asta voiam să zic.
- Veți vedea. - Acum?
- În toiul petrecerii? - Sigur. Cinci minute.
Contact vizual. Fără vorbă. Nu întoarceți privirea!
Vă cronometrez, da? Gata?
Trei, doi, unu, start!
Ce prieten vizitai când ne-am cunoscut?
Colegul de cameră, Chris.
L-ai cunoscut. E acela alergic la orice.
Stricați totul vorbind.
- Nu vorbiți! Priviți-vă! - Bine.
- Nu la mine! - Bine.
O luăm de la capăt.
Începem! Trei, doi, unu!
Start!
Ce s-a întâmplat?
Hai să dansăm! Da!
- Dansezi? - Da.
- Au trecut două minute. - Nu știu să dansez pe asta.
E timpul să învățăm să dansăm bine?
- Nu dansăm niciodată bine. - Fă ce fac și ei!
Nu-mi pasă ce vi se spune.
Sexul contează.
Țineți scânteia vie!
Faceți orice e nevoie! Adică chiar orice!
Adăugați oameni!
Și scădeți oameni!
Trăim vremuri dezbinătoare.
E plăcut să-ți amintești despre ce e vorba, de fapt.
- Iubire! - Nu mă întrerupe!
- Scuze! - Care era întrebarea?
Ne spuneai secretul căsniciei fericite.
…libertatea ar putea fi orice decât iubire.
Înțeleg cum ar fi crezut inteligent…
Fericiți până la adânci bătrâneți.
Nimănui nu-i place ideea de divorț.
Există iubire și există ignoranță.
Nu e ceva binar.
Pe naiba, totul e binar!
Îl faci mândru pe bunicul tău dincolo?
Doamne!
Chiar este.
Da, așa sper.
Când o să ne spui faimoasa poveste?
- Cea a întâlnirii voastre? - Da.
Acum câțiva ani, zburam prin țară și…
Ce faci?
Caut pe Instagram.
Pe cine?
Încerc s-o găsesc pe fata Nicky. Sigur era din Austin.
Cine?
Fata Nicky, mai știi?
Cea cu care a ieșit după Molly și înainte de Rachel.
De ce?
Ceva nu se leagă.
Cum o chema, mai știi?
- Mai știi? - Vino cu mine!
- Nu. - Da?
Nu. Stai!
De ce te obsedează povestea asta?
Pentru că Rachel e blestemată.
Ce legătură are?
Crede că povestea asta prostească arată
că sunt meniți să fie împreună și că îi va salva viața.
Dar cred că e mai mult și trebuie s-o dovedesc. Trebuie…
De ce?
Ca să nu moară.
Ca să nu moară ca maică-sa.
De ce e problema ta?
Pentru că mama ei muribundă mi-a zis
s-o împiedic, așa că trebuie să încerc.
Nu poate fi povara ta.
Am fost acolo.
Dar nu trebuia să fii.
Dar am fost.
Poate că am fost acolo cu un motiv, știi?
Totul a căpătat sens acum.
Nu e o poveste falsă cu monștri. E o realitate de groază.
Ce am văzut atunci
m-a traumatizat.
Ai vrut să fac ceva în privința asta.
Acum pot să fac ceva.
Și asta este.
Nu-i nimic dacă nu crezi.
Dar eu l-am văzut cu ochii mei.
Pe fata Nicky o chema Stewart, cred.
Încearcă să nu strici petrecerea prin distrugerea romantismului!
Eram singura rămasă.
Agentul de la poartă se uita direct la mine:
„Ultimul apel pentru îmbarcare.”
Ai uitat de tipul drăguț.
- Da. - Mersi!
Da, scuze, doar eu și un tip drăguț.
Iar agentul de la poartă îmi spunea numele întruna.
- Tipul drăguț a venit la mine… - De ce nu strigau și numele lui?
Tot spui că erați ultimii doi pasageri,
dar te striga doar pe tine.
Ignoră-l! Continuă! A venit la tine și…
Eu…
Te-ai întrebat?
Nu, Jules. Nici nu m-am gândit la asta.
Păi, e aici. Îl putem întreba acum.
Ce…
- Ce faci? - Jules, nu poate aștepta?
Doar încerc să înțeleg. Nu înțeleg de ce nu strigau și numele tău.
E ciudat. Nu știu de ce.
Dar nu are noimă.
- Să bem ceva! - Stai!
Am deja de băut. Stai!
Ce e? Vreau să știu.
Nicky!
Era 15 februarie, nu? Ziua când v-ați cunoscut.
- Da. - Frate!
- Stai! - Doamne!
Lasă-l să spună!
Eram confuz, eu credeam că v-ați cunoscut în martie,
dar când ea a spus februarie, m-a derutat și mai tare
pentru că eu credeam că erai cu fata Nicky în februarie 2023, așa că…
I-am verificat Instagramul
și da, te postase de Ziua Îndrăgostiților.
Și trebuie să fi fost cu ea
pentru că voiai s-o aduci la nunta noastră.
Nunta de pe 15 februarie.
Nunta la care n-ai venit, care nu era… Unde zburai?
În Chicago.
Nu era în Chicago, ci în California.
Am calculat și cred că, de fapt,
erai în Austin cu fata Nicky.
Te-a părăsit pe 14 februarie sau a doua zi.
Ajunge!
Te-a părăsit înainte să veniți la nunta noastră
și nu te-ai urcat în avion.
Poate pentru că ți-era rușine să vii singur.
Nu știu.
Dar trebuie să fi stat în aeroport toată ziua,
îmbufnat, căutând pe cineva să te salveze
pentru că ești prea co-dependent ca să fii singur o clipă
și ai găsit-o pe ea, colacul de salvare.
Am crezut că n-ai venit la nuntă
pentru că aveai gastroenterită și că ai cunoscut-o după o lună.
Dar, de fapt, ne-ai mințit pe amândoi.
Deci de asta nu strigau și numele lui.
Nu era în acel zbor.
Sufletul tău pereche e un mincinos.
Cât de sigură ești acum?
Cât, 15%?
Vorbim despre soartă?
Cum ne-am cunoscut noi?
- Poți să taci. - La nașterea ta.
Taci!
Nicky, o duci pe Rachel ca să-l cunoască pe unchiul Lee?
Spun și eu, asta înseamnă soartă, nu asta.
- Mersi! - Cred că ți-am salvat viața.
Nicky!
Taci dracului!
Îmi pare rău.
Ce a fost asta?
Îmi pare tare rău. Te-am mințit.
M-ai mințit despre multe lucruri.
Nu trebuia s-o fac, trebuia să fiu sincer.
M-ai mințit azi, Nicky. Te-am întrebat de ce erai în Austin.
Ai spus că-ți vizitai colegul, naibii!
Știu, dar m-am întâlnit cu el atunci.
Rachel, chiar contează că nu trebuia să fiu în acel zbor?
A fost o aventură pe cinste. Nu ne-am fi cunoscut.
Altfel, n-am fi aici acum. Am fi străini.
Cui îi pasă dacă trebuia să fiu în avion?
Contează, Nicky! Chiar contează!
Credeam, în sfârșit, că am întâlnit pe cineva care simțea ca mine!
Dar nu!
Se pare că erai doar trist și singur
și ai văzut o fată speriată în aeroport: „O aventură!”
Nu sunt o aventură!
Haide, ne căsătorim!
Nu mai contează scenariul în care ne-am cunoscut.
Nicky, l-ai invitat pe tata la nuntă?
Nu mă minți!
- N-a răspuns. - De ce?
- Nu vine.
- De ce ai face asta? - Îmi pare rău.
Am regretat imediat, dar nu venea nimeni din partea ta!
Părinții mei m-au tot întrebat și…
nu voiam să privești în urmă și să-ți fi dorit să fi venit.
Tatăl meu nebun cu care n-am mai vorbit de 11 ani?
Am făcut o mare greșeală, da? Știam că era greșit. Îmi pare rău.
Rachel, vreau doar să fiu cu tine.
Îmi pare rău. O dau în bară grav. Îmi pare rău.
E adevărat că ai ieșit dintr-o relație în ziua când ne-am cunoscut?
Atunci? Sunt…
o consolare.
- Nu ești o consolare. - Ba sunt!
Rachel, ne căsătorim.
Nu ești o consolare.
Încă ne căsătorim.
Nu-i așa?
Chiar te-a gândi să dai cu piciorul la tot ce s-a întâmplat de atunci?
La toată iubirea și încrederea de acum
pentru că n-am crezut că avionul se va prăbuși?
N-ar fi trebuit să te salvez.
N-ai făcut-o. Avionul nu s-a prăbușit.
Bună!
Scuze de întrerupere, dar avem cină la lumina lumânărilor.
Foarte romantic.
Poate că va ajuta la liniștirea atmosferei.
Zâmbiți! Rachel, porți tricou!
- Nu se poate. - Nu-mi pasă!
Doamne! Ce rea e!
Pare săracă.
- Nu poți spune asta. - Stai, de ce nu?
Mulțumesc.
Bună!
Voiam să vă cer scuze în numele meu și al logodnicului meu
pentru cele întâmplate mai devreme.
Chiar apreciem că sunteți toți aici
și n-am vrut să facem spectacol, dar e gratis!
Voiam să vă spun o altă poveste repede…
Așadar, o să mor duminică.
Nu e o glumă.
Serios.
Există un blestem dement care mi-a afectat neamul de secole,
iar dacă nu mă mărit cu sufletul pereche până la apus duminică, voi muri.
Iar dacă nu mă mărit, se transmite neamului lui,
adică vouă, tuturor.
Iartă-mă, Jules!
Nu cred că ți-am spus asta.
Puneți-vă în locul meu! V-ați fi căsătorit cu acea persoană?
- Ce face? - Serios?
E beată. S-o opresc?
Dar nu vă faceți griji pentru că nu v-aș face asta!
- Ajunge! - I s-a întâmplat mamei.
S-a măritat și a murit chiar acolo, de cealaltă parte a pădurii.
Am aflat că m-am născut aici
și e o nebunie pentru că se pare
că tot aici voi muri, așa că…
Da, ai dreptate. Chiar e soarta, Portia.
Ca să mă alătur emoției dumitale, doctore Cunningham, iată!
În cinstea sorții!
Așa s-a prăbușit avionul.
Să mâncăm!
Subtitrarea: Ramona Coman l.