Дякую, що підвіз і… за все.
Що ти в біса тепер робитимеш?
Усміхатимусь сьогодні на репетиційній вечері,
переживу завтрашнє весілля і, знаєш,
житиму довго і щасливо, бо
він моя рідна душа.
Так. Здається, у тебе стадія заперечення.
Ти на 100 % упевнена, що він твоя рідна душа?
Так. Доля на нашому боці.
Це все доля — як ми познайомилися й…
багато іншого.
У нас чудові стосунки. Так, зі мною все буде добре.
Назви відсоток.
Сімдесят п'ять, вісімдесят?
Ти зібрала нас усіх навколо моторошного опудала й змусила говорити про почуття.
Дев'яносто два.
-Гаразд. -Гаразд.
І ти б сіла в літак, якби пілот сказав:
«Вітаю на борту, пані та панове.
З імовірністю 92 % ми дістанемося місця призначення»?
Я б довірилася своїй інтуїції, і Нікі теж, і я це знаю. Це факт.
Просто доведи відсоток до ста.
-Гаразд. -А тоді йди до вівтаря.
Так. Чудово. Дякую. Гаразд.
-Гаразд. -Я не помру.
Гаразд.
-На добраніч. -Уже ранок.
ШТАТ НЬЮ-ЙОРК НОТАРІАЛЬНА ЗАЯВА ДЛЯ РЕЄСТРАЦІЇ ШЛЮБУ
Де ти був?
Ти віриш у прокляття?
Мені наснилося, що ти тарантул і сердита на мене.
А тоді
ти знову стала собою, а потім ти дуже на мене розізлилася, а потім
покинула мене біля вівтаря.
Я б ніколи так не зробила.
Ти перетворишся на гігантську павучиху?
Постараюся цього не робити.
Мені потрібен тільки ти.
Ти той самий.
Авжеж. Я теж так почуваюся.
Ні, я серйозно.
Те, що мама сказала про тебе, про твою душу…
Вона така чиста й ідеальна.
Я не дозволю, щоб з нею щось сталося, бо твоя душа — моя,
а моя — твоя, ясно?
Усе добре. Ми неймовірні. Ми найкраща пара, яку ми знаємо.
-Що з тобою? -Хіба ти не згоден?
-Ні, я згоден. -Тоді чому ти такий…
Я просто… Ні, мені подобається. Ти просто…
-Ти така… -Яка?
-Романтична. -Чесна?
Ми рідні душі.
Тож це неважливо.
Що неважливо?
ВІТАЄМО НА РЕПЕТИЦІЙНІЙ ВЕЧЕРІ НА ЧЕСТЬ ВЕСІЛЛЯ КАННІНҐЕМ — ГАРКІН
ДОСІ ДВА ДНІ ДО «ТАК»
Оце так!
Ви всі неймовірні!
Доброго дня, наша люба родино.
Ми раді вітати тут вас усіх —
хто прибув зблизька й здалека…
Так.
…привітати нашого сина Нікі та його кохану наречену Рейчел.
-Ура! -Нікі!
Я хочу скористатися нагодою й розповісти історію
про кохання, яке створило тебе,
бо нікого з вас не було б тут, якби не ми з тобою.
Дехто все життя запитує себе:
«Що робить двох людей рідними душами?»
Я можу сказати з абсолютною впевненістю.
Я знайшов рідну душу завдяки щасливому випадку.
Хтось навіть назве це долею.
Тоді я був інтерном.
Я щойно закінчив 30-годинну зміну,
але щось підказало мені, що не треба їхати додому.
Треба повернутися й попрощаюся з моїм другом Бо,
який починав зміну в приймальному відділенні.
Я чую сердитий голос, який кричить на мене.
Я обертаюся —
на мене витріщається найкрасивіша жінка, яку я будь-коли бачив.
І що каже ця красуня?
Вона каже:
«Можеш його пришити?»
Ото видовище.
Ця красуня стоїть там
із закривавленим рушником навколо пальця,
який ледь не відрізала, і каже, що чекає майже цілу ніч.
Так, ми повертаємося до відділення, і я думаю:
«Цей чоловік узагалі тут працює?»
І я переконую себе, що так, бо на ньому бейдж,
він у костюмі лікаря.
Тож я подумала, що він має бути лікарем.
Так, але я не лікар швидкої допомоги,
хоча й стажувався у приймальному відділенні,
тож я гарячково думаю, намагаюся згадати, що робити.
Веду її в оглядовий кабінет.
Починаю склеювати її палець, усе йде непогано.
Це було так боляче,
і я почала думати: «Цей хлопець справді не знає, що робити».
Але ти залишилася.
Ти був милий, а я стікала кров'ю.
Трохи пізніше
я взяв той самий палець і надів на нього обручку.
Я досі не відчуваю кінчика.
Не кажи їм цього!
Усе гаразд.
Я б зробила те саме знову й знову, щоб бути з тобою.
Отже… Ми тут.
Ви всі тут!
І сьогодні я попрошу вас поділитися мудрістю
з нашими новими солдатами на шлюбному шляху війни.
Будь ласка,
підійміть келихи за щасливу пару, за долю
й за вдавання, що ми можемо щось зробити,
навіть якщо не можемо, в ім'я кохання.
-Будьмо. -Будьмо.
Будьмо.
А тепер гуляємо.
Люблю цю історію.
Моя мама казала: найкраще перед весіллям
пережити разом травматичний досвід.
Щоб дізнатися, хто ця людина насправді.
Це важливо.
А якщо немає травматичних подій?
Чи ви навмисно вдвох пережили щось травматичне?
Нам не довелося. Мати Френка померла на наших очах.
У тебе на очах хтось помер?
Типу того.
А коли ви з Нікі були разом?
Ні, ніхто не помирав, коли ми були разом.
У вас є ще два дні.
-Вибачте. -Рейчі!
Ось ти де.
Вибач. Ти знайома з нашою кузиною Кікі?
Вона сидить на ксанаксі. Кікі!
Ось вона!
Обожнюю твій вигляд — такий нестандартний.
О, дякую.
Рейчел — психіатр.
-Ні, я… -Справді? То що в мене?
Вибачте, ви про що?
-Хочу почути альтернативну думку. -Не став їй діагноз тут.
Скажеш пізніше віч-на-віч.
Це мій чоловік Даґ. Ми закохані змолоду.
-Зустрілися в Колумбії. -Вітаю.
-Як ти познайомилася з Нікі? -Це гарна історія.
Майже як мої батьки. Наче так було визначено згори.
Гаразд.
-Розкажи їм вашу історію. -Добре.
Кілька років тому я подорожувала по всій країні
на співбесіди до аспірантури.
Моя остання співбесіда була в університеті Остіна.
У мене цілий день було жахливе відчуття,
але я змусила себе відвідати співбесіду.
Але відчуття все росло й душило мене.
Коли я доїхала до аеропорту, воно стало приголомшливим.
Я біля виходу, стою в черзі на посадку,
аж раптом мене осяяло.
От що станеться.
Якщо я сяду в цей літак, то…
СКОРО ТРАПИТЬСЯ ЩОСЬ СТРАШНЕ
Як ти дізналася?
Я не можу пояснити. Я просто знала. А потім почала панікувати.
Я стежила за пасажирами, які сідали в літак,
а сама була паралізована.
Зрештою я єдина залишилася,
і працівниця біля виходу каже по гучному зв'язку,
дивлячись прямо на мене: «Закінчується посадка,
усі пасажири з квитками, проходьте».
Але ти не була останньою, так?
Ні.
Була ще одна людина.
Цей хлопець. Цей красунчик.
І я подумала: «Бляха.
Як сумно, що цей красунчик загине
з усіма іншими в цьому приреченому літаку».
Закінчується посадка.
Я стояла нерухомо вже 20 хвилин,
працівниця розлючена,
і цей красунчик помічає мене,
підходить до мене й каже: «З вами все гаразд?»
І зазвичай я б сказала: «Так, усе гаразд». Типу «Іди геть».
Але в ньому було щось варте довіри.
Я дивлюся на нього й кажу: «Це прозвучить божевільно,
але я відчуваю, що скоро трапиться щось страшне,
і я не можу це пояснити, але в літак не сяду».
І він дивиться на мене
і з цією ідеальною посмішкою каже: «До біса.
Їдьмо на машині».
-Ні. -Так.
-Так. Просто: «До біса». -Так.
«Їдьмо».
Миттєво, без питань,
він просто довірився моїм почуттям.
Нічого собі. Це як магія.
Це ще не найцікавіше.
-Рейчел… -Боже. Розкажи їм найцікавіше.
Джулзе, перестань.
Розкажи їм суть.
Отже, вихід зачинений,
ми офіційно разом відправилися в подорож,
і я дякую йому за це,
а він дивиться на мене й каже:
«Гадаю, ти врятувала мені життя».
-Сльози. -Знаю.
Коли це було?
Три роки тому.
-Коли саме? -Неймовірно. У лютому.
Навіщо ти питаєш?
-Літак розбився? -Яка різниця, Даґу?
Рейчел.
-Я хочу тебе з кимось познайомити. -Гаразд.
-Вибачте. -Приємно познайомитися.
Ходімо сюди.
Ти…
-Усе гаразд? -Так.
Я не буду ні з ким тебе знайомити.
-О? -Я подумала, тебе треба врятувати. Чи ні?
Ні, все було чудово.
-Чудово? Гаразд. -Так.
-Хочеш поговорити? -Про що?
-Який тепер відсоток? -Я не розумію, про що ти.
Ти йому сказала?
Йому не треба знати, якщо це не проблема, а це не проблема.
Бо рідна душа — це доля.
Так? Наші душі пов'язані, а потім вони розділилися.
Те, як ми зустрілися, — які були шанси?
Кляті шанси.
З усіх, кого я зустрічала в будь-яких обставинах, —
тобто якщо рідні душі існують,
тоді так, Нікі — моя рідна душа.
Добре.
До того ж я його кохаю.
Добре.
Гаразд. Можеш мені не вірити.
-Ти сама собі віриш? -Так.
-Віриш? Добре. -Вірю.
Я б не відмовилася від знаку,
що Нікі — моя рідна душа і я не помру біля вівтаря,
але так, я вірю.
Знаку немає.
Смішно.
-Може, вип'ємо? -Так.
Коли я була в аеропорту, я просто задихалася від цього відчуття.
Я не могла змусити себе сісти в літак.
Я знала, що щось страшне…
Працівниця біля виходу каже: «Усі пасажири з квитками, пройдіть на посадку».
А я повністю паралізована.
Я не рухалася хвилин 20–25.
Цей красунчик, шкода, що він загине
з усіма іншими на цьому приреченому рейсі.
Овва.
Я дивлюся на працівницю біля виходу, вона дивиться на мене,
вона розлючена, і я помітила хлопця, красунчика:
«До біса. Їдьмо на машині».
Вибач, я вже тобі розказувала. Я повторююся.
«Гадаю, ти врятувала мені життя».
Овва, це надзвичайно.
Тобто це і є доля?
Ця історія, ваша доленосна зустріч — причина вважати Нікі рідною душею?
Так, у місті, в якому ніхто з нас не живе.
Ми мали летіти одним рейсом,
і він зрозумів мій необґрунтований страх і повіз мене через усю країну.
Чесно, це так романтично. Наче з фільму.
Але й трохи моторошно. Він був незнайомцем, так?
-Коханий. Анітрохи не моторошно. -Було б, якби ви не збиралися одружитися.
-Вони одружуються, це романтично. -Чому Нікі був в Остіні?
Гадаю, він був у гостях у друга з коледжу.
Якого друга?
Яка різниця?
Щось не збігається.
Що не збігається?
Годі копирсатися. Історія гарна.
-Де ви познайомилися? -Привіт.
-Привіт.
-До речі.
Моя тітка Валері хоче познайомитися.
Каже, що має важливі шлюбні поради, тож…
-Шлюбні поради? Гаразд. -Так.
-Дуже приємно. -Украду її.
Бувай. Радий знайомству.
Боже мій. Бачиш? Позаду мене, бачиш цього ресторатора?
Це він ударив мене на зупинці.
-І залишив дитину в машині. -Що?
-Так, я знаю.
Ми разом навчалися в початковій школі.
Він хороший хлопець.
Гаразд, ходімо.
Ти серйозно?
І завжди спрацьовує.
Ви сваритеся, ви обидва засмучені,
але зупиняєтеся.
Це спрацьовує ідеально — адже це правда.
Вам ніде сховатися. Це так просто.
Отже.
П'ять хвилин безперервного зорового контакту.
Так, здається, це…
-Ефективно. -Саме це я й кажу.
-Побачите. Так. -Зараз?
-Посеред вечірки? -Отож. П'ять хвилин.
Лише зоровий контакт. Без розмов. Не відвертатися.
Я рахуватиму, добре? Готові?
Три, два, один. Почали.
Якого друга ти навідував в Остіні, коли ми зустрілися?
Мого сусіда по кімнаті, Кріса.
Ти знаєш Кріса. У нього алергія на все.
Ви все псуєте розмовами.
-Без розмов. Лише зоровий контакт. -Гаразд.
-Не дивися на мене. -Гаразд.
Так, усе спочатку.
Почнімо. Три, два, один.
Старт.
Що таке? Що сталося?
Потанцюймо. Так.
-Хочеш танцювати? -Так.
-Ви дивилися лише дві хвилини. -Не знаю, як під це танцювати.
Хіба не треба навчитися танцювати як слід?
-Ми так не танцюємо. -Роби те саме, що й вони.
Мені байдуже, хто там що каже.
Уся справа в сексі.
Треба зберегти цю іскру.
Робіть усе, що треба. Тобто що завгодно.
Додавайте тіла.
Забирайте тіла.
Ми живемо в суперечливі часи.
Так приємно згадувати про найголовніше.
-Кохання. -Сонце, не перебивай.
-Вибач. -Можна повторити запитання?
Ви розкривали нам таємницю щасливого шлюбу.
…хіба свободу можна не вважати романтикою?
Хтось може вважати це розумним…
Звісно, ви маєте жити довго і щасливо. Ніхто не любить думати про розлучення.
Але романтика — одне, а невігластво — зовсім інше.
Усе не так однозначно.
Неправда. Саме так і є.
Дідусь пишається вами з потойбіччя?
Боже.
Ще й як.
Так, сподіваюся.
Коли ви нам розкажете ту свою знамениту історію?
-Як ви познайомилися з Нікі? -Так.
Кілька років тому я літала по всій країні й…
Що ти робиш?
Шпигую в інстаграмі.
За ким?
Я шукаю дівчину Нікі. Я впевнений, що вона з Остіна.
Хто?
Дівчина Нікі, знаєш?
Дівчина, з якою Нікі зустрічався
після Моллі й перед Рейчел.
Навіщо?
Щось не збігається.
Як її прізвище? Ти пам'ятаєш?
-Пам'ятаєш? -Ходімо зі мною.
-Ні. -Так.
Ні. Гей.
Чому ти поведений на цій історії?
Бо Рейчел проклята.
До чого тут це?
Вона думає, ця дурна романтична історія доводить,
що їм судилося бути разом і що це врятує їй життя.
Але я думаю, що це не зовсім так, і мушу це довести. Я мушу…
Чому?
-Щоб вона не померла. -Обережно.
Щоб вона не померла, як її мати.
Але чому це твоя проблема?
Бо її мати сказала мені запобігти тому,
що сталося з нею, тож я мушу спробувати.
Це не твій тягар.
Але я був там.
Але не мав там бути.
Але ж був.
Можливо, я був там не просто так, знаєш?
Тепер усе має сенс.
Це не вигадана історія про монстрів. Це справжній кошмар.
Те, що я бачив тоді,
зламало мене.
Ти хотіла, щоб я щось із цим зробив.
Тепер я можу щось зробити.
Саме це.
Добре, що ти в це не віриш.
Але я все бачив на власні очі.
Прізвище дівчини Нікі — Стюарт, здається.
Спробуй не зіпсувати вечірку своїм розгромом романтики.
Лишилася тільки я.
Працівниця біля виходу дивиться прямо на мене й каже:
«Закінчується посадка». І…
Ти забула про красунчика.
-О, так. -Дякую.
Так, вибачте, лишилася тільки я та цей красунчик.
І працівниця повторює моє ім'я
знову й знову.
-Красунчик підходить… -Чому його теж не викликали?
Кажеш, ви були двома останніми пасажирами,
а викликали тільки тебе.
Ігноруй його. Продовжуй. Він підійшов…
-Я… -Ти ніколи не думала?
Ні, Джулзе. Я ніколи про це не думала.
Він тут. Можемо запитати його зараз.
Що…
-Що ти зараз робиш? -Джулзе, зачекай.
Я лише хочу зрозуміти.
Не розумію, чому тебе теж не викликали.
Це дивно. Не знаю чому.
Але це не має сенсу.
-Ходімо вип'ємо. -Чекай.
У мене є напій. Гей.
Що? Я хочу знати.
Нікі.
Так. Ви познайомилися 15 лютого, правильно?
-Так. -Чуваче.
-Припини. -Боже.
Нехай закінчить.
Розумієш, я заплутався, бо думав, ви познайомилися в березні,
але вона сказала «лютий», і це мене ще більше збентежило,
бо я думав, що ти зустрічався з дівчиною Нікі в лютому 2023 року, тому…
Я перевірив її інстаграм, вона запостила тебе на День святого Валентина того року.
А ще ти зустрічався з дівчиною Нікі,
бо збирався запросити її на наше весілля.
Яке було 15 лютого.
Весілля, яке ти пропустив, яке було не в… Куди ти летіла?
У Чикаго.
Воно було не в Чикаго. А в Каліфорнії.
Я роблю підрахунки та здогадуюсь, що сталося насправді.
Ти був в Остіні з дівчиною Нікі.
Вона тебе кинула у День святого Валентина чи наступного дня.
Годі вже.
Вона тебе кинула перед тим, як ви збиралися летіти на наше весілля,
і ти не сів на літак.
Можливо, соромився з'явитися на нашому весіллі без пари.
Я не знаю.
Але ти, мабуть, сидів в аеропорту весь день,
сумував, шукав когось, хто тебе врятує,
бо ти надто залежний, нездатний бути сам понад дві хвилини,
а тоді ти знайшов її — вихід із ситуації.
Весь цей час я думав, що ти пропустив моє весілля
через шлунковий грип і що ви зустрілися через місяць.
Але насправді ти збрехав нам обом.
Ось чому його не викликали.
Бо він не сідав на літак.
Твоя рідна душа — брехун.
Наскільки ти впевнена тепер? На 15 %?
Хочеш поговорити про долю? А день нашого знайомства?
-Помовч, Джулзе. -Коли ти народилася.
Замовкни.
Нікі, познайом Рейчел з дядьком Лі.
Я просто кажу. От що таке доля, а не це.
-Дякую, Джулзе. -Гадаю, я врятував тобі життя.
Нікі!
Заціпся, Джулзе!
-Пробач мені. -Що то, бляха, було?
Вибач. Я тобі збрехав.
Ти багато про що мені брехав.
Вибач. Не варто було. Я мав бути відвертим.
Ти збрехав мені сьогодні, Нікі. Я питала, чому ти був в Остіні.
Ти сказав: навідував сусіда по кімнаті.
Так, але з ним я тоді теж бачився.
Рейчел, хіба важливо, що я не мав бути на тому рейсі?
Усе одно пригода була чудова. Інакше ми б не зустрілися.
Інакше ми не були б тут зараз. Ми були б незнайомцями.
Яка різниця, збирався я сісти на літак чи ні?
Це важливо, Нікі! Це важливо!
Бо я нарешті подумала, що зустріла того, хто відчуває те саме, що і я.
Але ж ні!
Виявляється, тобі просто було сумно й самотньо,
ти побачив налякану дівчину в аеропорту й подумав: «Весела пригода!»
Але я не просто твоя пригода.
Годі тобі, Рейчел. Ми одружуємося.
Точний сценарій, за яким ми зустрілися, тепер неважливий.
Нікі, ти запросив мого тата на весілля?
Не бреши мені.
-Це неважливо. Він не відповів. -Чому?
-Він не приїде.
-Навіщо ти це зробив, Нікі? -Чорт. Вибач.
Я одразу про це пошкодував, але з твого боку гостей не було!
Батьки неодноразово питали мене й…
Я боявся, що, озираючись назад, ти пошкодуєш, що його не було.
Мого довбаного батька-психопата, з яким я не спілкувалася 11 років?
Я зробив величезну помилку. Я знаю, що це неправильно. Вибач.
Рейчел, я просто хочу бути з тобою.
Вибач. Я так облажався. Вибач.
Це правда, що ти закінчив стосунки в день нашої зустрічі?
Що тоді? Значить, я…
компенсація.
-Ти не компенсація. -Я компенсація!
Рейчел, ми одружуємося.
Ти не компенсація.
Ми все-таки одружуємося.
Правда?
Ти серйозно думаєш відкинути все, що сталося після того дня?
Любов і довіру, які ми маємо зараз,
бо я не думав, що літак упаде, коли зустрів тебе?
Не варто було рятувати тобі життя.
Так, але ти й не врятувала. Літак не розбився.
Привіт!
Вибачте, що перериваю, але подають вечерю при свічках.
Романтична атмосфера.
Можливо, це покращить вам настрій. Га?
Натягніть усмішки. Рейчел, ти в футболці.
-Так не можна. -Мені начхати!
Боже! Вона така зла!
Схожа на злидарку.
-Поршо, не можна так казати. -Чекай. Чому?
Дякую.
Вітаю.
Я просто хочу перепросити
від себе та мого нареченого
за те, що сталося раніше.
Ми дуже цінуємо, що ви всі зібралися тут,
і ми не збиралися влаштовувати шоу, але вже так вийшло.
Я хочу швидко розповісти іншу історію.
Отже, я помру в неділю.
Це не жарт.
Справді.
Жахливе прокляття століттями мучило мій рід.
і якщо я одружуся не з рідною душею до заходу сонця в неділю, я помру.
А якщо я не одружуся, прокляття пошириться на його рід,
тобто на всіх вас.
Вибач, Джулзе.
Здається, цього я тобі не розповіла.
Постав себе на моє місце. Ти б одружився з такою людиною?
-Що вона робить? -Справді?
Вона п'яна. Зупинити її?
Але не бійтеся, бо я так з вами не вчиню.
-Досить. -Так сталося з моєю мамою.
Вона одружилася й померла прямо там,
на іншому боці лісу.
Я щойно дізналася, що народилася тут.
Це божевілля, бо, здається,
що я тут і помру, тож…
Так, ти маєш рацію. Це точно визначено згори, Поршо.
Ви влучно зауважили, докторе Каннінґем, і я пропоную такий самий тост.
За долю.
А тепер літак розбився.
Будь ласка, їжте.
Переклад субтитрів: Галина Козловська , і я пропоную такий самий тост.