HODINA DO SVATBY
Jasně, ale je hydratovaná?
Tekutiny nechávám. Sedativa už nepotřebuje.
A tušíš, kdy se probere?
Snad brzo.
Jak brzo?
Sedativa dostala hned. Teď je stabilní.
- Nevím, jestli tu svatbu dá. - Musí do nemocnice.
Tam nechce. Nechtěla, aby to dopadlo takhle.
Říkals, že do svatby se probere. Tak…
- Já vím. - Dals jí toho moc?
Ne, tohle není moje vina. Celé ráno měla záchvaty.
- Přestaňte. - Zrušíme to.
- Co? - Tu svatbu.
Za hodinu začíná.
Přála si být na Nickyho svatbě.
Takhle tam nebude.
- Možná bude. - „Možná“ nestačí.
- Přijde 100 lidí. - Na to seru.
- Svatbu rušíme. - Ty nerozhoduješ.
Nic se rušit nebude.
Proč se hádáme? Aspoň ne před mámou.
- Je v bezvědomí. - Cítí tu energii.
Nic se rušit nebude.
Proč vám na tom tolik záleží? A co ty?
Dáš přednost jí před mámou?
- Portio! - Portio.
Ani se na sebe nekoukáte.
Vidět se před svatbou přináší smůlu.
Smůla je pro ty, co nepřiznají chybu.
Smůla neexistuje. Jenom špatná rozhodnutí. Jako tohle.
Portio, můžeš laskavě…
Žádné laskavě.
Nutila mě vyvolat ďábla, jestli je tvá pravá láska.
- Tak to nebylo. - A z čeho mám tohle?
Od ďábla určitě ne.
Ten nos mi zlomila nějaká zkurvená mrtvá ženská.
- Tys ji vyvolala. - Ne. To se mi stalo poprvé.
Co se na té rozlučce kurva stalo?
Proč mám šeptat?
Proberu se u ní na podlaze, ale nevím, jak jsem se tam dostala.
Pak se chová divně a máma má záchvaty.
- Rachel za to nemůže. To já. - Může za to ten nádor.
Je zlá a něco skrývá.
- Dost. - Není zlá.
Jen chráním tuhle rodinu.
- Klid… - Jsem klidná. Donutila mě vyvolat ďábla.
Portio, o čem to mluvíš?
Nebyl to žádný ďábel, ale moje praprateta.
A rozhodně nic neskrývám.
O všem s vámi od začátku mluvím na rovinu.
Máme za sebou náročný týden.
Ale ať se děje cokoli, čeká nás naprosto úžasná svatba. Rozumíte?
Dneska se my dva vezmeme.
Jeho miluju a vás mám všechny ráda.
Chápu, jak důležité to pro vaši matku je, ale tohle je naše svatba.
A nedovolím vám ji zkazit.
Dneska dojdu k oltáři, ať se děje, co se děje.
Ona se probere a bude to svatba jejích, Nickyho a vašich snů. Jasné? Svatba bude.
Ne.
Ne, tu svatbu zrušíme. Že jo, tati?
- Ani náhodou. To není… - Ne, na to zapomeň.
- Nic se rušit nebude. - Portio, o tom nerozhoduješ ty.
Svatba bude, Portio. Běž si na to dát led.
Polib si.
- Budeš mít jizvu. - Ty jsi jizva.
A dost. To stačilo.
Všichni ven.
Rušíte klid mojí ženy.
- Promiň, tati. Snažím se pomoct. - Děkuju.
- Jo. - Je v pohodě.
Promiň, tati.
- Řekni jí to. - Pojď ke mně.
Pojďte sem.
Pojďte ke mně.
Mám plán.
Co jsi vymyslela?
Je to na dlouho. Zůstaň s Nickym a podpoř ho.
Až tě bude třeba, dáme vědět.
Ale já potřebuju vědět, co jste vymyslely! Hej! Nell!
Zmlkni a dělej, co ti říká.
- A jaký je plán? - Našla jsem Portiinu knížku.
Mluvila o ní, když byla posedlá.
Něco živého, něco ne, něco kradeného, něco rudého.
Je to rituál. Uděláme ho, a všechno dopadne dobře.
STANE SE NĚCO HROZNĚ ŠPATNÉHO
Je to variace na „něco starého, nového, půjčeného a modrého“.
Takže něco živého musí přijít od ženicha. Podívej se na to.
Něco ne, takže mrtvého, od nevěsty, něco kradeného od tchyně
a něco rudého od protivníka.
Nejlepší je prý použít krev. Musím všechno sehnat, smíchat
a pak to před obřadem vypít.
A jakmile to vypiju, stane se ze mě jeho pravá láska. Pokud už jí nejsem.
Co na to říkáš?
Posrala ses?
JAK SE STÁT PRAVOU LÁSKOU
NĚCO ŽIVÉHO OD ŽENICHA NĚCO NE OD NEVĚSTY
Ženichovo semeno…
- Chceš si vyndat kost? - Fakt netuším.
Vlasy tchyně a…
Krev? Panebože.
VYPIJTE PŘED OBŘADEM
- A ty to pak hodláš vypít? - Asi jo.
PRAVÁ LÁSKA
Ty vole, Rachel…
Takhle jsi neměla zareagovat.
Kost od nevěsty? Chceš si vyndat kost?
Jasně že ne.
Vzpomínáš, co jsem ti říkala o skutečné realitě?
Jo, řekla jsi to těsně předtím, než Portiu posedla moje mrtvá prateta.
Takže skutečná realita je mimo mísu.
- Má to zásadní vedlejší účinek. - Vím o tom.
Promění tě to v jeho pravou lásku. Jak přesně?
To netuším.
Je to strašné psycho.
- Přinejhorším to nevyjde, ale zkusím to. - Co když z tebe bude stepfordská panička?
No, jasně. Hele, přemýšlela jsem nad tím. Nevadí mi to.
Protože Nicky je hodný člověk, ne?
Neznám nikoho, kdo je tak hodný jako on. Ale já hodná nejsem.
Jsem napůl zlá. Vím to o sobě.
A tohle je skvělá příležitost, jak to napravit.
To nemyslíš vážně. Nejsi zlá. Jsi moc hodný člověk.
Ne, tohle je jeden příklad z mnoha.
Třeba to, co se stalo včera. To by udělal jen napůl zlý člověk.
Tohle se na rozlučkách dělá.
Proto je vlastně vymysleli.
Ale tohle nejsou staré časy.
Chlapi to dělají pořád.
Ale Nicky by to neudělal. Je na to příliš hodný.
A jeho pravá láska by byla taky hodná.
A mně došlo, že tohle je pro mě úžasná šance.
Pokud ten rituál zafunguje,
pak to pro mě bude něco jako pozitivní lobotomie.
Ty lobotomii nepotřebuješ.
Fajn, ale nechci umřít.
Můžeš umřít, ale taky nemusíš.
Ale já chci mít jistotu, že neumřu. Chápeš?
Takže to udělám.
Neznáš možné následky.
Znám možné následky.
Udělám to, a budu žít. Neudělám to, a nejspíš umřu.
Jo, ale budeš žít jako verze, kterou nebudeš poznávat.
Jo, ale bude to moje živá verze.
Myslela jsem, že stačí, když uvěříš, že je tvá pravá láska.
Nechci umřít jako moje máma.
Takže musím…
Vyzkouším cokoli.
Udělám to.
Buď s tvojí pomocí, nebo bez ní.
Ale jdu do toho.
Tohle nebude tragická svatba.
Takhle budu mít stoprocentní jistotu.
- Vidíš to jako jediný způsob přežití. - Kurva.
Svatba je v poledne.
Svatba je v poledne, slunce zapadá v 16:44. Teď je 11:08.
Tak jo, začnu něčím kradeným od Victorie
a pak něco rudého nejspíš od Portii,
protože mě nenávidí.
A řekneš ten plán Julesovi? Prosím.
Musí nám pomoct s „něco ne“.
Až přijdu, tak to vyřídím s Nickym.
Uděláš to pro mě, prosím?
Přišla jsem ti říct, že svatbu ruším.
- Ani ses nepřevlékla. - Počkej, Portio.
- Počkej! - Před čtyřmi dny jsi svatbu nechtěla.
Hodně se toho změnilo.
Jo, přitáhla jsi k nám nepochopitelné zlo.
Nechci, aby padlo na vaši rodinu, proto se musím vdát.
O té narcistické kletbě už mlč.
- Jen kazíš pozitivní energii. - Jakou pozitivní energii?
- Bráníš mámě v jejím posledním přání. - Ty jí v něm bráníš.
Chceš tu svatbu odvolat.
Na to je už trochu pozdě.
Klidně všem řeknu, ať odejdou.
Fajn.
Jen do toho.
Zase je ti to fuk.
Není mi to fuk, ale nemám čas se s tebou hádat.
Proč nemáš čas?
Protože svatba začíná za 45 minut a já musím…
Vážně tomu věříš?
Ano. A mám na to právo.
Díky. To bylo super.
Uklidni se. Hosté přicházejí. Co je?
Neposloucháš mě.
Nedovolím ti proměnit svatbu v satanistickou párty.
Co si to sakra myslíš?
Takhle jsem dopadla po tvém spojení s podsvětím.
Řeknu jim, ať jdou.
Klidně. Je mi to fuk. Nepotřebuju mít na svatbě sto lidí.
Do toho. Potřebuju Nickyho, prsteny
a svědka. Dneska se prostě vdávám.
Rozumíš?
A ty můžeš dát svojí matce, po čem touží.
A ona touží po překrásné svatbě.
No tak.
Jdou sem lidi. Sundám ti to.
Proč?
Protože je to celé od krve. Fuj.
Na co chceš moji krev, Rachel?
Nechci tvoji krev. Jen jsem ti chtěla pomoct.
Ne.
Do prdele.
Nevíte, kde se fotí první setkání?
Jděte tam, kde jsou hosté.
Vy jste nevěsta, že jo?
- Rachel. - Ne?
- Jo, ale nemůžu. - Něco se stalo.
- Něco řeším. - Něco hrozného.
- S babičkou? - Nevím, co se stalo.
Dal jsem je do krabičky a na chvíli položil.
- Nemůžu je najít. - Co nemůžeš najít?
Prstýnky.
Do prdele. Dobře.
Víš, kde jsou? Kde jsi je viděl naposledy?
- Nevím. - Ty nevíš?
Byly v krabičce a tu jsem položil.
- Vzpomínej, kdys je měl naposledy. - Gratuluju.
Děkuju. Vzpomínáš si, kde byly?
- Ahoj, Rachel. - Zdravím. Hned se vrátím.
Rachel, zlato!
- Prohledej levou stranu. - Dobře.
A snaž se vzpomenout si, kde jsi je viděl naposledy. Dobře?
Na tohle nemám čas. Jakou barvu měla ta krabička?
Myslím, že byla stříbrná.
Stříbrná…
Něco snad hledáš?
Jude, běž se podívat do obýváku.
Usměj se a užij si tenhle den. Možná je tvůj poslední.
Vzal jste nám prstýnky?
Je to tak, jak se říká. Manželství symbolizují kruhy.
Ty vole, Jude!
- Zásnubní prsten je jeden. - Jdi!
Snubní prsten je druhý
a ten třetí je bludný kruh utrpení.
Vzal jste nám naše prstýnky?
Poklady si beru až po tragédii.
Tohle patřilo tvojí matce.
A na krku mám kravatu tvého otce.
Něco půjčeného
pro mě.
Tentokrát si žádný poklad neodnesete, vy hajzle jeden.
Nenechám vás vyhrát. Budu žít.
A tuhle sračku nikomu nepředám.
Dneškem to se mnou skončí.
To se teprve uvidí.
Slunce zapadá v 16:44.
Vím o tom. Mám ještě spoustu času. Na zdraví.
Už jsem ti říkal,
že tohle mě bolí.
- Ahoj, Rachel. - Ahoj.
- Sluší ti to. - Obrovské gratulace. Jak se máš?
Omlouvám se, ale musím se převléknout.
K čemu ti byly čtyři roky medicíny? Tohle je směšné.
- Její záchrana byla tvoje mise. - To trochu dramatizuješ.
Když to neuděláš, já jo. Ale dopadne to špatně.
Což je mně vlastně fuk.
- Ty to uděláš? - Jo, proč ne?
Nevíš, co děláš. Posereš to.
Jo? To se ještě uvidí.
Ne, já to udělám.
Rachel, je to pravda? Budeš mít ty šaty?
Její máma jí to nedovolila.
- Nechtěla jsem. - Promiň.
Chtěla jsem něco modernějšího.
Včera to bylo fakt děsivé.
- Jo? - Mluvit s duchem?
Kde je Portia? Má to hodně špatné?
Jo, promiň, musím…
Haló?
Co tu děláš?
Promiňte, jenom jsem…
Chtěla jsem se podívat, že je s ní všechno v pořádku.
V pořádku?
Promiňte.
Mrzí mě to, ale asi vás…
nemůžu nechat to udělat.
To opravdu nemůžu.
Jules říkal, že existuje šance, že se ještě včas probere.
Měli bychom…
Moje žena je ten nejvzácnější typ člověka. Hoří silně a rychle.
A kdykoli se tohle stane, je jí o kousek
míň než předtím. Takže…
po tomhle všem…
už nemá co hořet.
Slíbil jsem, že ji nenechám doutnat.
Žila důstojně. A tak i zemře.
A nemůžete s tím…
40 minut počkat?
Jestli se třeba neprobere?
Tahle svatba je její poslední přání.
Udělejte to
aspoň pro Nickyho.
Nicky musí konečně dospět.
Jste mladí
a chápu, že naše dohoda překračuje hranice vašeho chápání.
Tak ti to zkusím říct na rovinu.
Raději by zemřela taková, jaká je,
než aby se proměnila v někoho, koho nepoznává.
Rád bych byl se svojí ženou o samotě.
Julesi? Nellie?
Jsme připraveni.
Musí to být kost?
Jo.
Něco, čeho si nikdo nevšimne.
- Nemusíš to podstupovat. - Neodrazuj ji.
Má si před svatbou nechat odstranit kosti?
- Tak to… - Kost. Jednu.
Prosím. Chci žít. Chci, aby byl Nicky šťastný.
Chci, aby tohle skončilo. Tak už ze mě něco odřízni.
Co zub?
Ne, bude mít nateklou tvář.
No a?
Vdává se. Nateklou tvář fakt ne.
Promiň, myslel jsem, že se ji snažíme zachránit.
Jo, ale nenápadně.
Projde nadpřirozenou změnou.
Ale uvnitř.
Malíček?
Musíš to rozhodnout za mě.
Tuhle šílenost sama nerozhodnu.
Levý, nebo pravý?
Pravý. Promiň. Ne, počkej. Levý. Promiň.
Ne. Do prdele. Pravý.
- Na stůl. - To dám.
- Led? - Jo.
Tak jo.
Nejdřív zastavíme krevní oběh.
Nemusíš mi říkat, co děláš.
Prosím. Díky.
Bude kulhat?
Tak jo.
Změnila by ses navěky, abys byla moje pravá láska?
- Ne, kdybych kulhala. - Nechte toho.
Ano, bude kulhat. Chystáme se jí uříznout prst.
Vezmi si tohle.
Drž jí nohu.
Obě, pokud nechceš, aby nás kopla.
Tak jo.
Jak dlouho to bude trvat?
Nevím, tohle je moje první amputace.
To neříkej.
Jestli to nevyjde a na té svatbě se něco stane,
Jude to nesmí vidět.
To před ní neříkej.
A nesmíš to vidět ani ty.
- Nemusíš mě chránit. - Nevíš, jaké to je.
Operujeme s tím, že neumřu.
- Promiň. - Díky.
Tak jo.
- Tak jo. - Udělám řez.
Nemusíš mi to říkat.
- To bude dobré. - Do prdele!
To ne, Nellie.
Do prdele!
Už to je?
Už to je? Jo?
Kristepane, co to je? Panebože.
- To ne. Nell, přestaň. - Panebože, to nedám.
Ať si neukousneš jazyk. Skousni to. Tak jo. Dobrý?
Tak jo. Budeš odpočítávat?
Je to hotové.
Chceš si ho podržet?
- Kurva. - Co s ním mám dělat?
Dej ho na led, kdyby si to rozmyslela.
Jsi v pohodě? Mluv se mnou. No tak.
Jude ztratil prstýnky.
- Tak použijete naše. - Do prdele.
Jsi v pohodě?
Zhluboka dýchej. To dáš.
Do prdele.
Za chvilku to zabere.
Další dávku ti dám po obřadu.
Do té doby žádný fotbal. Je to jasné?
Vy dva jste fakt super tým.
Říkal jsem ti to.
Ty jo. Kolik je hodin?
Je 11:31.
A kurva. Musím běžet. Ne.
Vydrž, ta noha musí být chvilku nahoře.
Nemůžu. Musím najít Nickyho.
Do prdele.
Do prdele. Promiň.
Ty se tu schováváš?
Jo. Tak trochu. Promiň.
Ty jo…
Jsem ráda, že jsi tady.
Ahoj.
Můžeš se na mě podívat.
Ne.
Tak jo.
Podívej se na mě.
Ne, přináší to smůlu.
To je náš nejmenší problém.
Viděla jsi tu minci pro štěstí před dveřmi?
Ano.
Tu jsem tam dal já.
Fakt?
Jo.
Udělal jsem to dneska ráno. Měl jsem pocit… Nevím, jak to říct.
Mám pocit, že je mezi námi propast,
a já se snažil…
Prostě…
No tak.
Hele.
Podívej se na mě.
Co budeme dělat?
Tu propast přemostíme.
Všechno dáme do pořádku.
Já to dám do pořádku.
Nech mě dát všechno do pořádku.
Jo.
Ty jen buď sám sebou.
Miluju tě.
Jo.
- Promiň. - To nic.
Jo.
Co je?
Na co myslíš?
O čem přemýšlíš?
Nicky.
Co tě trápí?
No, víš,
přemýšlel jsem o tom, co jsi řekla.
Abych jen byl sám sebou.
Zní to…
Zní to hloupě, ale já nevím…
Nevím…
Co?
Nevím, kdo teď vlastně jsem.
Moji rodiče a jejich…
Všechno, čemu mě naučili…
Mám pocit, že se za týden všechno úplně změnilo.
Ale úplně všechno. Vždyť…
Ne, Nicky. Přestaň. Nech toho. No tak.
Podívej se na mě. Já ti řeknu, kdo jsi.
Jsi hodný člověk.
Jsi neskutečně hodný. A poslouchej…
Všechno dobře dopadne.
Všechno dobře dopadne, protože se změním.
Dobře? Budu dobrý člověk jako ty. Ano.
Co? Ne, to nedělej. Nechci na tobě nic měnit.
Ne, já jsem zlý člověk. Chápeš?
Jsem opravdu hrozně zlý člověk.
- Ne, nejsi. Proč to říkáš? - Protože jsem.
Ne, já jsem zlý. Moje chování u večeře bylo hrozné.
A pozval jsem tvého tátu.
Chtěl jsi nás usmířit.
Ale to jsem dělat neměl.
Měla jsi pravdu. Mělo mi dojít, že se to nedá napravit.
Místo toho jsem se snažil o nějaké očistné setkání.
Doufal jsem, že to váš vztah vyléčí.
A vyléčilo, Nicky.
Bylo to očistné. Vážně. A konečně…
Konečně vím, co se stalo mámě.
Jo. A já tě nepodpořil, jak jsem měl.
Celé jsem to přešel. Jsem fakt zmrd.
Ne, nejsi.
No…
Fakt bude moje poslední chvíle s mámou ta, kde na ni křičím?
- Ne. - Chápeš?
Možná…
Možná jsi prokletá,
ale já jsem čiré zlo nebo tak něco.
Nejsi žádné zlo.
No…
Líbala jsem se s Nellie.
Jo, vím o tom.
Co? Jak to?
Jules mi to dneska říkal.
Jules to ví?
Říkají si úplně všechno.
Omlouvám se.
Mrzí mě to. Neměla jsem to dělat.
Myslela jsem si, že je to můj konec.
- Nejsi… - A že možná…
Nejsi zlý člověk.
Rachel, podívej se na mě. Nejsi zlý člověk.
Než jsme sem přijeli, náš vztah byl úžasný.
Nebo ne?
Takže mi věříš?
To s tou kletbou?
Ano. Chápu to.
Jediné, na čem záleží, je tohle.
Chybí mi naše miminko.
Kde je naše miminko?
- Co? - Tys ho ztratil?
Vlastně ti nevím.
Nicky? Jsi tam?
Jo, vydrž minutku.
Jde o mámu. Probrala se. Je v pohodě.
- Za 10 minut to začíná. - Jdi.
Hned tam budu. Lásko, miluju tě.
- Miluju tě. - A já tebe.
- Miluju tě. Běž. - Jo. Našel jsem miminko.
- Tak si ho schovej pro štěstí. - Dobře. Miluju tě.
Nemám prstýnky.
Aha.
Dej mi prsten.
- Proč? - Jejich se ztratily. Půjčují si naše.
Jejda, podívejte, co mám. Zapomněla jsem.
Nechtěla jsem, aby se ztratily. Bez urážky, Jude.
Tak jo. Můžeme začít.
Povstaňte, prosím.
Překlad titulků: Sebastian Jágr z urážky, Jude.