ОДНА ГОДИНА ДО «ТАК»
Так. Їй вистачає рідини?
Я припинив введення седативних, залишив тільки рідину.
-Коли вона прокинеться? -Сподіваюся, скоро.
Як скоро?
Я ввів їй седативний препарат. Вона стабільна.
-Що з нею буде на весіллі? -Їй треба в лікарню.
Вона не хоче в лікарню. Вона не цього хотіла.
Ти казав, що вона прокинеться й на весіллі почуватиметься добре.
-Я знаю. -Ти ввів їй забагато?
Що було робити? У неї весь ранок були судоми.
-Не починайте. -Скасуймо.
-Що саме? -Весілля.
-Воно через годину. -Її останнє бажання — бачити весілля Нікі.
Так вона нічого не побачить.
-Може, їй стане краще. -Не факт.
-Приїде 100 людей. -Мені байдуже.
-Скасуймо весілля. -Не тобі вирішувати.
Ми не скасовуватимемо весілля.
Чому ми сваримося? Будь ласка, не перед мамою.
-Вона непритомна. -Вона відчуває енергію.
Ми його не скасуємо.
Чому ви так переймаєтеся? А ти?
Ти обереш маму чи її?
-Поршо! -Поршо!
Ви навіть не дивитеся одне на одного.
Бачитися в день весілля — погана прикмета.
Погані прикмети — для тих, хто ні за що не відповідає.
Немає поганих прикмет. Є погані рішення. І це одне з них.
Поршо, серйозно. Просто…
Серйозно. Вона змусила мене викликати диявола й дізнатися, чи ви рідні душі.
-Усе було не так. -А звідки в мене це?
Не від диявола.
Мертва жінка розбила мені обличчя.
-Ти її викликала. -Ні. Усе було не так.
Що, бляха, сталося на дівич-вечорі?
Чому «тсс»?
Я прокинулася на підлозі біля Рейчел,
хтозна, як я там опинилася.
Вона поводиться дивно, а в мами напади.
-Це не Рейчел винна, а я. -Винна пухлина мозку.
Вона зла і щось приховує.
-Годі. -Вона не зла.
-Я стараюся врятувати цю сім'ю. -Заспокойся.
Я спокійна. Вона змусила мене викликати диявола.
Поршо, що ти таке кажеш?
То був не диявол, а моя двоюрідна прапрабабуся.
І я нічого не приховую.
Я була з вами відвертою в усьому.
Ми багато пережили цього тижня.
Але попри все
в кінці буде чудове весілля, хай допоможе мені Бог.
Ми одружимося сьогодні.
Я кохаю його, люблю вас усіх
і розумію, що це дуже важливо
для твоєї мами, але це наше весілля,
і ти його не зіпсуєш.
Я піду з ним під вінець попри все.
Вона побачить весілля, про яке мріяла вона, Нікі,
ви всі мріяли. Ми це зробимо.
Ні.
Ні, ми скасуємо. Так, тату?
-У жодному разі. Це… -Ні. Нізащо. Ні.
-Нічого ми не скасуємо. -Поршо, це не тобі вирішувати.
Весілля буде, Поршо. Приклади лід.
Іди в дупу.
-Може залишитися шрам. -Сам ти шрам.
Годі вже, прошу.
Усі вийдіть.
Ви турбуєте мою дружину.
-Тату, вибач. Я хотіла допомогти. -Дякую.
-Так. -Усе гаразд.
Вибач, тату.
-Скажи їй. -Дорогенька, можна тебе?
Іди сюди.
Так. Сюди.
Я склала план.
Добре, який план?
Довго пояснювати. Залишайся з Нікі й будь шафером,
ми тебе покличемо, коли знадобишся.
Але я маю знати, що в тебе за план. Нелл!
Мовчи! Просто роби як вона каже.
-Стривай, який план? -Я знайшла книгу Порші.
Що Порша казала, коли була одержима?
Щось живе, щось мертве, щось крадене, щось червоне.
Це ритуал, треба його провести, і все буде добре.
СКОРО ТРАПИТЬСЯ ЩОСЬ СТРАШНЕ
Версія приказки: «Щось старе, щось нове,
щось позичене, щось блакитне».
Щось живе — від нареченого. Іди сюди.
Щось мертве — від нареченої, щось крадене — від свекрухи,
щось червоне — від ворога.
Найкраще використовувати кров, тож треба взяти її, змішати,
я вип'ю, перш ніж піти до вівтаря.
Тільки от, коли я це вип'ю,
то стану його рідною душею, якщо ще не стала.
Що скажеш?
Ти здуріла?
СТАТИ РІДНОЮ ДУШЕЮ
ЖИВЕ ВІД НАРЕЧЕНОГО МЕРТВЕ ВІД НАРЕЧЕНОЇ
Сперма нареченого…
-Ти хочеш вийняти свою кістку? -Не знаю.
КРАДЕНЕ ВІД СВЕКРУХИ ЧЕРВОНЕ ВІД ВОРОГА
Волосся свекрухи й… Кров? Боже мій.
ЗМІШАТИ Й ВИПИТИ
-Ти вип'єш це лайно? -Мабуть.
РІДНІ ДУШІ
Боже, Рейчел. Я…
Це не та реакція, на яку я очікувала.
Кістка нареченої? Ти хочеш вийняти кістку?
Ні, не хочу.
Пам'ятаєш, що я казала про перебування в реальності?
Так, перед тим, як у Поршу вселилася моя мертва двоюрідна бабуся.
Так, реальність більше не варіант.
-Побічні ефекти серйозні. -Я знаю.
Це перетворить тебе на його рідну душу. Як саме?
Не знаю.
Це повне божевілля.
У найгіршому разі не спрацює, але я спробую.
Ні, у найгіршому разі ти станеш «степфордською дружиною».
О, так, гаразд.
Я про це думала, і я не проти,
бо Нікі — чудова людина, так?
Кращої людини, ніж Нікі, не знайти, а я не чудова людина.
Я така собі людина, і, якщо подумати,
я завжди це знала й тепер можу виправити.
Неправда. Ти не погана людина. Ти дуже хороша людина.
Ні. Це лише один із багатьох прикладів.
Те, що сталося вчора ввечері. Це вчинок такої собі людини.
У цьому й суть парубоцьких вечірок.
Ще з тих часів, коли їх вигадали.
Зараз не ті часи.
Чоловіки постійно так роблять.
Так, але Нікі так не зробить, бо Нікі дуже добрий.
Його рідна душа теж буде доброю, і я зрозуміла,
що це чудовий варіант для мене.
Якщо ритуал справді подіє,
це буде для мене як лоботомія, але в хорошому сенсі.
Тобі не потрібна лоботомія.
Але я не хочу помирати.
Можливо, ти помреш, можливо — ні.
Я хочу точно не померти, ясно?
Тому проведу ритуал!
-Ти не знаєш, які будуть наслідки. -Я знаю, які будуть наслідки.
Я зроблю це й житиму або не зроблю і, ймовірно, помру.
Так, але ти житимеш у незнайомій версії себе.
Так, але в дуже живій версії.
Я думала, треба лише вірити, що він твоя рідна душа.
Я не хочу померти, як моя мама.
Гаразд, тож…
Я мушу спробувати.
Отже, я це зроблю,
а ти або допоможеш, або ні,
але я це зроблю.
На цьому весіллі не станеться трагедії.
Так я буду впевнена на 100 %.
Хіба це єдиний спосіб вижити?
Чорт!
Боже, весілля опівдні.
Весілля опівдні, а сонце сідає о 16:44. Зараз 11:08.
Ну що ж, почну з чогось краденого у Вікторії,
а потім, мабуть, візьму щось червоне в Порші,
бо вона мене ненавидить.
До речі, скажеш Джулзу, який план? Гаразд?
Він допоможе з мертвим,
а тоді я повернуся й візьму Нікі.
Зробиш це для мене? Прошу.
Я прийшла сказати, що скасовую церемонію.
-Ти навіть не готувалася. -Зачекай! Поршо!
-Зачекай! -Ти не хотіла весілля чотири дні тому.
За чотири дні все змінилося.
Ти принесла в цей дім незрозуміле зло.
Я роблю все, щоб воно не вплинуло на вас, тому мушу одружитися.
Годі вже про це нарцисичне прокляття.
Воно пікмі й псує позитивну енергію.
Яку енергію?
Ти заважаєш здійснити останнє бажання мами.
Ні, це ти заважаєш,
скасовуючи весілля.
Уже трохи запізно.
Я можу сказати всім гостям піти.
Гаразд.
Кажи.
Тобі знову байдуже.
Не байдуже. Я не маю часу з тобою сваритися.
Чому не маєш?
Бо весілля за 45 хвилин, і мені треба…
Ти ж не віриш у це?
Вірю! Це моє право!
Дякую. Чудово.
Заспокойся. Гості збираються. Що таке?
Ти не слухаєш.
Я не дозволю перетворити весілля на шабаш.
Як ти можеш так думати?
Бо мене вдарили в обличчя
духи, яких ти викликала.
Я попрошу всіх піти.
Добре. Це не має значення. Мені не треба 100 людей, Поршо.
Так. Мені потрібні Нікі, обручки
та свідок, і я все одно вийду заміж.
Ясно?
І ти можеш виконати бажання матері,
вона побачить гарне весілля.
Будь ласка.
Люди збираються. Я візьму в тебе?
Чому?
Бо це кров, буде огидно.
Чому ти хочеш отримати мою кров?
Я не хочу твоєї крові. Я просто намагаюся допомогти.
Ні!
Чорт!
Де зустріч перед церемонією?
Ідіть туди, де збираються гості.
Ви наречена, так?
-Рейчел. -Ні?
-Так, але не зараз. -Слухай.
-Я зайнята. -Трапилося щось страшне.
-З бабусею? -Не знаю як.
Я поклав їх у коробку й на секунду відвернувся.
-Що ти не можеш знайти? -Їх немає.
Обручок.
Бляха! Гаразд.
Ти знаєш, де вони? Де ти їх востаннє бачив?
-Я не знаю! -Ні?
Вони були в коробці, я її просто поставив.
-Згадай, коли ти востаннє їх бачив. -Вітаю!
Так. Дякую. Ти їх десь бачив?
-Вітаю, Рейчел! -Секунду. Я зараз.
Рейчел! Будьмо, люба.
-Так. Ти дивися ліворуч. -Гаразд.
Подивися там і спробуй згадати, де ти їх востаннє бачив, Джуде.
У мене немає на це часу. Якого кольору була коробка?
Здається, срібна.
Срібна…
Щось шукаєте?
Джуде, пошукай у вітальні, гаразд?
Розслабся. Насолоджуйся цим днем. Він може бути останнім.
Ти забрав наші обручки?
Як-то кажуть, ніхто не уникне трьох шлюбних кілець.
Боже мій. Джуде!
-Персня на заручини… -Іди!
…весільної обручки
й кільця страждань.
Ти забрав наші обручки?
Я забираю скарби лише після катастрофи.
Ця належала твоїй матері.
І на мені краватка твого батька.
Щось позичене
для мене.
Цього разу ти не отримаєш ніяких скарбів, покидьку.
Бо я не дозволю тобі перемогти. Я житиму.
І не передам цю фігню нікому.
Сьогодні це закінчиться.
Ну що ж, побачимо.
Сонце сідає о 16:44.
Так, я знаю. У мене ще є час. Будьмо.
Я ж казав!
Мені все одно боляче!
-Рейчел. -Привіт!
-Гарне вбрання. -Вітаю, Рейчел. Як ти?
Добре. Вибачте, мені треба переодягнутися.
Чотири роки медінституту — і навіщо? Це сміховинно.
Ти ж хотів урятувати її.
Не драматизуй.
Якщо це не зробиш ти, зроблю я,
але тобі байдуже, тож до біса.
Ти це зробиш?
Так, чому б і ні?
Ти не вмієш. Ти все зіпсуєш.
Невже? Побачимо.
Ні, я сам зроблю.
Рейчел! Ти справді вдягнеш ту сукню?
Їй мама не дозволила.
-Не страшно. Я й не хотіла. -Вибач.
Я вибрала сучаснішу.
Учора був такий дивний вечір.
-Так? -Ми говорили з привидом.
А де Порша? У неї обличчя все в синцях?
Так, вибач, я просто…
Агов!
Що ти робиш?
Вибачте. Я просто…
Я хотіла перевірити, чи з нею все добре.
Добре?
Вибачте.
Вибачте, але я не думаю, що…
можу вам це дозволити.
Я не можу дозволити.
Джулз казав, є шанс, що вона ще може прокинутися вчасно.
Думаю, нам треба…
Моя дружина — рідкісний тип людини. Вона спалахує яскраво, але ненадовго.
І щоразу, коли це трапляється,
від неї залишається менше, ніж було. Тож…
після всього цього…
вона виснажена.
Я обіцяв, що не дам їй згаснути.
Вона прожила гідне життя, і вона помре.
Ви не можете зачекати…
сорок хвилин?
Раптом вона прокинеться?
Послухайте, це весілля — її останнє бажання…
Просто…
зробіть це заради Нікі.
Нікі має подорослішати.
Ви молоді,
і я розумію, що наша домовленість вам незрозуміла,
тому поясню просто.
Вона краще помре такою, якою є,
ніж перетвориться на когось, кого сама не впізнає.
Я б хотів побути наодинці з дружиною.
Джулзе? Неллі?
Так, ми готові.
Це має бути кістка?
Так.
Якась не дуже помітна.
Не треба цього робити.
Не відмовляй її.
Від видалення кісток за десять хвилин до весілля?
-Це не… -Не всіх кісток.
Будь ласка. Я хочу жити. Хочу, щоб Нікі був щасливий.
Хочу, щоб це закінчилося. Тому вирви в мене щось.
Може, зуб?
Ні, буде видно на обличчі.
І що?
Це її весілля. Їй не треба розпухле обличчя.
Вибач, я думав, ми рятуємо їй життя.
Але так, щоб було непомітно.
Її змінять надприродні сили.
Зсередини.
Мізинець ноги?
Ти маєш прийняти рішення за мене.
Це божевільне рішення. Я сама не можу.
Правий чи лівий?
Правий. Вибач. Ні, зачекай. Лівий.
Ні, чорт. Правий.
-На стіл. -Я готова.
-Лід? -Так.
Гаразд.
Спершу перетиснемо кровообіг.
Не треба пояснювати, що ти робиш.
Будь ласка. Дякую.
Вона кульгатиме?
Гаразд.
Ти б змінилася незворотно, щоб стати моєю рідною душею?
-Ні, якщо кульгатиму. -Так, люди…
Так, вона кульгатиме. Ми ж відріжемо їй палець ноги.
Це тобі.
Тримай її ногу.
Обидві, якщо не хочеш отримати копняка.
Гаразд…
Скільки це триватиме?
Не знаю. Я ніколи нічого не ампутував.
Не кажи так.
Якщо закляття не спрацює й там щось станеться,
не варто, щоб Джуд бачив.
Не кажи цього при ній.
І тобі не варто це бачити.
-Не захищай мене. -Ти не знаєш, що буде.
Краще думайте, що я не помру.
-Вибач. -Так. Дякую.
Гаразд.
-Гаразд. -Я зроблю надріз.
Не треба цього казати.
-Усе добре. -Бляха!
Треба ще.
Бляха!
Уже все?
Уже все? Так.
Господи боже. Що це таке? Боже мій.
-Ні. Нелл, стій. -Боже. Я не можу.
Щоб не відкусила язика. Візьми. Ось так.
Гаразд. Робитимеш зворотний відлік?
Готово.
Хочеш потримати чи…
-Бляха. -Що мені з ним робити?
Поклади на лід, раптом вона передумає.
Як ти? Так, говори зі мною. Не відключайся.
Джуд загубив обручки.
Не хвилюйся. Можеш узяти наші.
Гаразд?
Просто дихай. Добре?
Бляха!
Оксикодон скоро подіє.
Дам тобі ще дозу на весіллі.
А поки що не грай у футбол, добре?
Ви з ним непогана команда.
Я ж казав.
Ой. Котра година?
Уже 11:31.
Бляха. Я мушу йти. Ні.
Зачекай. Потримай ногу піднятою.
Не можу. Я мушу знайти Нікі.
Бляха.
Чорт. Вибач.
Ти тут ховався?
Так. Типу того. Вибач. Я…
Я рада, що знайшла тебе тут.
Привіт.
Можеш на мене подивитися.
Ні.
Гаразд.
Можеш на мене подивитися.
Ні. Це погана прикмета.
Нас це вже не має турбувати.
Ти бачила щасливу монетку біля дверей?
Так.
Я її поклав.
Ти?
Так.
Я зробив це для тебе сьогодні вранці. Я просто відчув… Не знаю.
Між нами з'явилася ця жахлива відстань,
і я просто намагався…
Не знаю.
Гей.
Подивися на мене.
Що будемо робити?
Ми подолаємо цю відстань.
Ми все виправимо, гаразд?
Я все виправлю.
Дозволь мені все виправити.
Так.
Тобі треба просто бути собою.
Я тебе кохаю.
Так.
-Вибач. -Усе гаразд.
Так.
Гей.
Що в тебе на думці?
Про що ти думаєш?
Нікі.
Про що ти думаєш?
Я просто
думав про те, що ти щойно сказала.
Тобі треба бути собою.
Звучить…
Звучить безглуздо, але я не…
Я не…
Що?
Я не знаю, хто я зараз.
Мої батьки та їхні…
Усе, чого вони мене вчили…
За цей тиждень усе ніби змінилося,
усе змінилося. Тобто…
Ні, Нікі, досить. Досить, гаразд? Гей.
Подивися на мене. Я можу сказати, хто ти, гаразд?
Ти добра людина.
Ти такий добрий. І, слухай…
Усе буде добре.
Усе буде добре, бо я змінюся.
Ясно? Я буду такою ж доброю, як ти. Так.
Що? Ні, не роби цього. Я не хочу, щоб ти змінювалася.
Ні. Я погана людина, ясно?
Я справді погана людина.
-Зовсім ні. Чому ти так кажеш? -Бо я така.
Це я поганий. Я погано поводився на репетиційній вечері
й запросив твого тата на весілля.
Ти хотів нас помирити.
Я не повинен був так робити.
Ти мала рацію. Я мусив зрозуміти, наскільки все погано,
а не нав'язувати вам
зворушливе возз'єднання.
Просто я думав, що це буде момент зцілення.
Так і було, Нікі.
Це було дуже зворушливо.
Справді. І я…
Тепер я знаю, що сталося з мамою.
Так. І я не підтримав тебе, хоча й мусив.
Я вдав, ніби нічого не помітив. Я такий лайнюк.
Ні, це не так.
Я…
Під час останньої розмови з мамою я накричав на неї.
-Ні. -Я…
Я…
Можливо, на тобі прокляття,
але я майже впевнений, що я злий.
Ти не злий.
Я…
Я цілувалася з Неллі.
Так, я знаю.
Ти знаєш? Звідки?
Джулз сказав мені сьогодні.
-Джулз знає? -Вони все розповідають одне одному.
Вибач.
Вибач. Дарма я це зробила.
Я думала, що приречена…
-Ні. -…і що, можливо…
Ти не погана людина.
Рейчел, подивися на мене. Ти не погана людина.
Між нами все було гаразд, поки ми не приїхали сюди.
Розумієш?
Ти мені віриш, так?
Щодо прокляття?
Вірю. Я розумію.
От що найголовніше.
Я сумую за нашим крихітним малюком.
Де наша крихітка?
-Що? -Ти загубив крихітку?
Я не знаю.
Нікі, ти там?
Так. Зачекай.
Це мама. Вона прокинулася. Вона жива!
-Швидше. Весілля за десять хвилин. -Іди.
Я зараз прийду! Гей, я дуже тебе кохаю.
-Я тебе кохаю. Так. -Кохаю тебе.
-Я тебе кохаю. Іди. -Я знайшов нашу крихітку.
-Боже! Залиши її на щастя! -Гаразд! Я тебе кохаю.
-У мене немає обручок. -Гаразд.
Дай мені свою.
-Навіщо? -Обручки зникли. Позичимо їм наші.
Боже, дивіться, що в мене є. Я зовсім забула.
Не хотіла, щоб вони загубилися. Без образ, Джуді.
Гаразд, починаємо!
Прошу встати.