Varsågoda och sitt.
Vi har samlats här för att bevittna när dessa två människor förenas i kärlek.
Det sägs att kärleken är tålmodig och god,
men jag har erfarit att den är mycket mer livshotande.
När vi blir kära mjuknar vi.
Och i denna mjukhet får vi ett stick rakt in i bröstet.
Det är kärleken.
En metallstav som genomborrar ens hjärta.
Varje dag hoppas man att denna stav inte ska slitas ut.
Men som med alla risker
är det spänningen som gör allt värt det.
Att älska fullt ut är att överlämna sig själv.
Det viktigaste beslutet man gör är vem man ger förtroendet att hålla i metallstaven.
Paret har beslutat att skriva egna bröllopslöften.
Vi börjar med dina, Rachel.
Nicky.
Det var så lätt att falla för dig, och det gick så snabbt.
Vi hade vår första dejt i en hyrbil,
och den varade i fyra dagar.
Fyra dagar.
Jag minns att jag tänkte…
"Jag vill aldrig kliva ur den här bilen."
Och de fyra dagarna har nu blivit…för alltid.
Jag har ägnat hela mitt liv åt att försöka rusta mig mot otur,
och ständigt…
…sökt efter visshet, men…
…som vi vet har den här veckan varit riktigt jävla påfrestande.
Förlåt. Den har varit påfrestande.
Och allt det här har fått mig att inse
att man inte kan förlita sig på visshet,
för det finns ingen visshet i äktenskapet, i kärleken eller nånstans.
Det enda man med visshet vet är att man ska dö.
Så åt helvete med vissheten.
Jag har inget att oroa mig för.
För du…är min lyckoamulett.
Du har alltid, alltid varit min lyckoamulett.
Så är det.
Så…
…jag lovar dig, Nicky, att se dig som den du är, så som du har sett mig.
Och jag lovar att…
…tro på dig och på oss.
För det är vad det här egentligen handlar om.
Det är ett språng rakt ut i det okända,
men vi tror på att det kommer att gå bra.
Och jag…
Jag tror på att du är min själsfrände.
Så vart vi än är på väg…
…vill jag aldrig kliva ur den här hyrbilen.
Nu är jag klar.
-Din tur, Nicky. -Ja, okej.
Jag har skrivit ner mitt.
Rachel.
Jag borde ha börjat, för det där är svårt att toppa.
Som du märkte när du kom hit
är jag uppvuxen i en familj där äktenskapet värderas högt.
Så när du efter två veckor med mig sa att du aldrig skulle gifta dig, tänkte jag:
"Hon är den rätta."
Ärligt talat har jag aldrig behövt ifrågasätta om du är den rätta,
för jag har vetat det hela tiden.
Och efter att ha tillbringat en timme med dig, tänkte jag:
"Jag hoppas att varenda timme blir sån här."
"Och får jag inte tillbringa resten av livet med henne
har jag gjort nåt jävligt fel."
Jag lovade mig själv att låta bli att göra nåt jävligt fel
så att jag en dag skulle få stå vid altaret och lova dig trohet.
Och här står vi nu.
Jag lovar att alltid ge dig min kärlek,
min tid och min förståelse.
Jag lovar att vara en icke-dömande följeslagare i dina äventyr.
Jag lovar att alltid finnas vid din sida,
också när vi inte är överens.
Inget i världen är lika viktigt för mig som du.
Jag ska inte låta nåt komma emellan oss.
Jag älskar dig.
-Det där var så fint. -Det var så fint av er båda.
Då är den stora stunden här. Ringarna, tack.
Så där ja. Den här ska du ha.
Och den här ska du ha.
Jag skakar.
Då så…
Rachel Alexandra Harkin,
tar du Nicholas Summer Cunningham till din äkta make,
att älska i nöd och lust tills döden skiljer er åt?
Ja.
Nicholas Summer Cunningham,
tar du Rachel Alexandra Harkin till din äkta maka,
att älska i nöd och lust tills döden skiljer er åt?
Du behöver bara säga ja.
Är du okej?
Jag…
Jag skrev löftena för en vecka sen,
och de känns inte riktigt…
För du har rätt.
Den här veckan har varit påfrestande,
och allt jag trodde att jag visste om kärlek och äktenskap har förändrats.
Allt har förändrats, och jag förstår dig bättre nu än nånsin förut.
-Nu förstår jag vad du menade. -Vad håller du på med?
Äktenskap förstör människor. Det har redan börjat tära på oss.
Och vet du vad? Jag…
Jag vill inte ändra på det vi har.
Håll dig till manus.
Äktenskapet har varit ett gift…
-Hur mår du? -Det är lugnt, det går bra.
Det har varit ett gift i min familj.
-Jag drev dig till det här mot din vilja. -Vad gör du?
Det enda jag vill är att leva mitt liv med dig.
Men jag vill inte att vi blir som de.
Jag vill att vi ska ha förmånen att uppriktigt välja varandra varje dag,
som vi alltid har gjort.
Hyrbilen gör en tvär sväng och kör långt härifrån, men vi sitter kvar i den.
Nicky, se på mig.
Gift dig med mig. Du måste gifta dig med mig, nu på en gång.
Jag befriar oss ju från normerna.
-Menar du verkligen allvar? -Det är ju det här du vill.
-Sluta nu. -Jag menar allvar.
Låt oss ge brudparet lite tid.
-Rachel… -Nej.
Sitt kvar så länge.
Rachel!
-Vi kör härifrån och skiter i det här. -Säg att du inte menar allvar.
Förlåt att jag drev dig hit. Den här veckan har varit hemsk.
Vår framtid får inte se ut så här.
Det är klart att det har varit hemskt. Så är det inför ens bröllop.
-Du skulle ju ta språnget med mig. -Det var ju det jag gjorde.
Nej, du gömde dig bakom filosofi och farhågor baserade på andras dåliga val.
Medan jag vågade tro på oss!
-Det är ju det jag också gör. -Hur då?
Du sa själv att det är vi två som räknas. Jag avfärdade min familjs hela värdegrund!
-Det har jag inte bett om! -Men du har aldrig velat gifta dig.
Nu förstår jag till slut varför.
-Du måste gifta dig med mig. -Du har aldrig velat gifta dig.
Det var innan jag visste om förbannelsen!
Om du inte hade friat vore det lugnt, men det är inte ditt fel.
Ingen av oss visste, men nu vet vi, och nu måste vi gifta oss.
Det är ingen anledning att gifta sig.
Man ska gifta sig av kärlek, för att man tror på äktenskapet.
Jag vet, men situationen ser för helvete inte ut så nu.
Herregud… Varför gör du det här nu?
För helvete, Nicky! Varför gör du det här nu?
Mer… Mer… Det där är lagom.
Så mycket ska alla ha, även minderåriga. Ta den där själv.
Han krisade, Victoria.
Han sökte vägledning och jag behövde vara ärlig.
-Hur kunde jag ha förutsett det där? -För att han avgudar oss.
-Han tror att vi har ett perfekt äktenskap. -Det har vi.
Du har ödelagt min relation till min son.
Jag kan aldrig få tillbaka hans förtroende.
-Jodå, han älskar dig. -Du berövade mig mitt slut.
Kom tillbaka. Victoria.
Vad hände egentligen?
Hur mår du? Hur mår Nicky? Vad ska vi göra?
Det var bara en liten fnurra. Det löser de.
Serverar ni? Ingen ska ha tomt i glasen.
-Skål. -Skål.
Drick på allvar. - Hej, mamma! Jag håller stämningen uppe.
Varför friade du ens, då?
Om jag nu aldrig velat gifta mig.
Först när du genomskådade dina föräldrars fasad
är du beredd att göra det som jag har sagt sen dag ett.
Jag hade kunnat berätta på en gång att dina föräldrars äktenskap inte är perfekt.
Din mamma är underbar, men narcissist.
Och din pappa är en knäckt romantiker som måste få hänge sig åt nåt.
Deras äktenskap fungerar bara för att han dyrkar henne och hon behöver det.
Han avgudar henne, men ändå duger han inte.
Så de är tomma inombords, och det är sorgligt att se.
Tack så mycket för det, Rachel.
Så ingen av oss vill nog att vi ska bli som dina föräldrar.
Bara för att vara tydlig,
i det scenariot är jag romantikern och du narcissisten.
Trevligt, hördu.
Jo, det måste faktiskt vara så, för hela vår relation kretsar kring dig.
Okej.
Det är alltid jag som ska försäkra dig om att allt är bra,
även när det inte ens är nåt alls!
Du tror alltid att du är hotad av nåt,
så jag trippar runt på tå för att inte göra dig upprörd.
-För du klarar inte av nånting. -Jag har fattat.
Du klarar inte ens av en enda dag med min familj utan mitt stöd.
Varenda liten sak blir en utmattande utmaning med dig.
-Inget är enkelt. -Jag fattar.
-Du är väldigt svår att älska. -Jag vet!
Jag vet det.
Är det vad du vill höra?
Helvete.
-Lugn, de kommer tillbaka. -Ja, jag…
Skål nu, allihop.
Det var mitt fel.
-Borde vi gå härifrån? -Nej!
Portia sa att vigseln återupptas snart.
Varför sa du ja, i så fall?
Varför sa du ja när jag friade?
För att jag visste att det var viktigt för dig och för att jag älskade dig.
Du är den enda i världen som skulle kunnat få mig till det här.
Du älskade mig?
Älskar du mig inte längre?
-Ut härifrån! -Jag vill höra hennes svar.
Ut, Portia!
Mamma vill att ni kommer ut, pussas och ler
som om du inte hade förödmjukat henne inför alla hon älskar och respekterar.
-Hej då. -Usch, du har kladdiga händer!
Ja, det är klart att jag fortfarande älskar dig.
Nåt av det jag älskar mest med dig är att du är konsekvent och stabil
och inte gör saker som att dumpa mig vid altaret.
-Jag gjorde inte slut, jag räddade oss! -Så bra, då…
Verkar det ha funkat?
Om du verkligen velat rädda oss hade du sagt ja, för jag hade allt under kontroll.
Jag har behövt gå igenom mycket för att kunna stå där och säga ja med säkerhet.
Om vi inte gifter oss innan solnedgången drabbar förbannelsen dig och din släkt,
så det var faktiskt jag som räddade dig.
-Herregud, Rachel… Va? -Vadå "va"?
Varför är du så chockad?
Har ni sett Runaway Bride? Det är en klassiker.
Hej på er! Vad fint att se er.
Du är så fin.
Jävlar, alltså… Skakar du också? För jag är faktiskt lite skakis.
Ni är skyldiga mig 50 dollar var.
-Säg inte att ni har slagit vad. -Jo, efter middagen kändes det givet.
-Det gällde ju om hon skulle backa. -De kanske reder ut det.
-Du också. -Du också?!
-Vadå? Jag gillar pengar. -Men du förlorade vadet.
Det är faktiskt strass, inte diamanter,
men ryggen är specialdesignad. Rör inte, det är ömtåligt.
-Hur fan tänkte han? -Inte vet jag.
-Så hon drack inte…? -Jag vet inte.
Jag menar bara att ur mitt perspektiv
har du varit väldigt nervös sen vi kom hit.
Sen sa du till mig att nåt hemskt kommer att hända
och började prata om förbannelser.
Kan du då inte fatta att det kändes rimligt för mig att anta
att du skulle vara med på att avblåsa bröllopet?
Att allt det här har bubblat upp precis innan vi ska gifta oss
måste ju ha att göra med all press eller nåt.
Förlåt, men sluta.
Vad är det?
Tror du inte på förbannelsen?
Äktenskapet är förbannelsen. Jag befriar oss från den.
Herregud… Nej, Nicky.
Förbannelsen är förbannelsen. Vigseln skulle befria oss.
-Tror du att jag har hittat på allt? -Inte att du har hittat på, men…
Men vadå?
Skulle det vara rädsla för förpliktelser, eller stress?
-Nej, jag bara… -Vad?!
Det vilar nog olika förbannelser över oss båda sedan uppväxten.
-Herregud… Herregud! -Och lösningen är att inte gifta oss.
När jag säger att jag dör om vi inte är själsfränder, tror du mig alltså inte?
-Rachel, jag tror inte… -Vadå?
Vad tror du inte?
Jag tror inte att det skulle hända.
Du sa uttryckligen att du trodde på mig innan jag gick in till vigseln.
-Det här är helt sjukt. -Vänta lite.
-Det är fan inte sant! -Det här var inte meningen.
Jag satte min tilltro till oss för att jag trodde att du såg mig!
Jag trodde att vi såg varandra.
Kan vi inte bara backa fyra timmar?
-Brudens sällskap eller brudgummens? -Brudgummens.
-Jag trodde väl det. Är ni gifta? -Ja.
-Med varandra? -Ja.
-Tror du att hon är din själsfrände? -Ja, absolut.
Absolut?
Ursäkta, men vi ska gå till vårt bord nu.
-Vad är en bröllopsfest utan brudpar? -Är det ännu en av dina dåliga vitsar?
-Nej, det är en uppriktig fråga. -Inte vet jag.
-Varsågod. -Nej!
Jag vet inte vad du vill att jag gör! Du låter mig inte tänka själv.
Du tolererar inte att jag har ett annat synsätt än du.
-Jag kan inte ändra på det jag tror på. -Men mig kan du inte tro på?!
-Det är inte samma sak. -Varför inte?
Jag tror inte på övernaturliga saker, kosmisk hämnd och förbannelser.
Och jag tror inte på rymdvarelser, men om du sa att du hade sett en
hade jag fan trott dig, Nicky.
Förlåt, Rachel. Jag kan inte…
Du vet att jag är sån här. Det här är inget nytt.
Men när man älskar nån, Nicky, så tror man på den människan.
Det är det som tillit är.
Så när du sa att du trodde mig, trodde jag dig,
istället för att gå igenom allt du nånsin har sagt,
för jag ser dig här och nu, i varje jävla ögonblick.
Jag ser på dig, men du gör inte samma sak för mig.
Du gör inte det. Du bara…
Du valde en version av mig för länge sen, och det är allt jag ska vara, och…
…sen blir du frustrerad när jag inte är det,
för då vet inte du heller vem du ska vara, och det är en dålig jävla egenskap,
för du har gjort det helt omöjligt för mig att existera!
Två tequila, tack.
-Snygg kavaj. -Tack.
Kan jag få den?
15.45. Jag hämtar dem.
Vad fan håller ni på med?
För helvete.
Du gör det omöjligt!
Släpp in mig.
Solen går ner om knappt en timme, Rachel. Vad håller ni på med?
-Ge mig en minut. -Minuterna börjar ta slut.
Jag hämtar huvudnyckeln, era jävlar.
Där är du ju, gubben! Kom, Jude.
Om det inte fanns nån förbannelse, hade du sagt ja då?
Vad spelar det för roll?
Det är som att fråga om jag skulle varit högerhänt utan armar.
Jag vill ändå ha ett svar.
Du har inget att säga.
Din mamma har daltat med dig och skyddat dig från omvärlden
så att du inte vet ett dugg om verkligheten.
…ondskefull. Nån borde undersöka din hjärna.
Det var för fan två år sen!
Jag skulle aldrig försvinna från dig i en hel vecka!
Så du är romantiker?
"Sänka dig till min nivå"?
Du är den mest manipulativa…
Herregud…
-Jag visste att du skulle sabba allt. -Det var inte jag.
Jag vet att det har varit en jobbig vecka, men vilka problem ni än må ha
så lovar jag att ni löser dem. Men det här är inte rätt tillfälle.
-Låt dem göra det de behöver. -Inte nu.
De måste gifta sig, pappa.
-Vad hände därute? -Jag behöver inte det här nu.
Det gör ingen av oss. Väx upp och gift dig.
-Vad gör du? -Flytta på dig.
Drack du det inte?
Nej, jag litade på honom.
-Varför det? -För att jag var 98 % säker.
-Drack vadå? -Vad fan gör du? Se på henne. Gift er.
Skit i din nya livsfilosofi. Gift er, annars är vi körda.
-Vad drack hon inte, Nell? -Håll käften, Portia! - Ni måste gifta er.
-På grund av förbannelsen? -Ja!
-Han tror mig inte. -Om ni inte gifter er drabbas vår släkt.
Jude också, visst?
-Vadå, allihop? -Ja.
-Jag förstår inte. -Nu lugnar vi ner oss.
Du, vännen…
Visst menade du inte det du sa därute?
Jag…
Jag ville göra det rätta.
-Du har fem minuter på dig. -Jules!
Sätt fart nu.
Pappa, gör dig redo att säga din grej.
-Nu hämtar vi vittnet. Kom nu. -Sluta, Jules.
Kom nu, Rachel!
Nu kan vi väl gå ut och slutföra vigseln?
Du behöver inte skämmas. Ingen är arg.
Se på mig, vännen.
Allt kommer att bli bra.
Kom nu.
Förlåt.
Ska vi försöka igen?
Vill du att vi går ut och gör ett nytt försök?
Rachel…
Vad säger du?
Nej.
Nej, Nicky.
Jag ska inte gifta mig med dig.
-Vad gör du? -Jag vill inte dö.
-Du trodde ju att han var din själsfrände. -Inte nu längre.
-Snälla, gör det här för min skull. -Jag har gjort allt för din skull!
Allting. Jag sa ja när du friade för din skull.
Jag sa ja vid vigseln för att jag trodde på dig, men nu räcker det.
Jag tänker inte svika mig själv mer. Jag förtjänar en andra chans.
-Snälla Rachel. -Gör inte så här.
Du hade bara behövt tro mig.
Fan, klockan är 16.45.
Herregud.
Jude! Jude!
Vad ska vi göra?!
Jag vet inte.
Jag hör dig inte!
Jag ska komma på nåt. Var fan är han?
Zander?
Det kommer att ordna sig. Vänta här.
Mamma!
Akta!
Titta!
Det är ingen fara. Tryck mot det, bara.
Vad fan händer med din släkt?
Herregud!
Blunda, vännen. Blunda.
Varför sa du inte att det skulle bli så här?
Jag varnade dig. Jag sa att det skulle drabba hans släkt.
Mamma…
Jag visste att hon var en jävla häxa, men ingen lyssnar på mig.
Nej, nej, nej…
Vad händer?
Allt kommer att bli bra.
Lås dörren.
-Släpp inte in nån förutom mig och Nellie. -Okej.
Ha tv:n på hög volym.
Jag älskar dig och låter inget ont hända dig.
Jag kommer snart.
-Förbannelsen har drabbat vår släkt. -Kommer det där att hända mig?
-Inte om din Vegasmake är din själsfrände. -Har du gift dig?
Förlåt, mamma. Det var ett misstag.
-Mamma? -Det här händer inte…
Jo, och det är ditt fel, din dumma jävel. Du behövde bara gifta dig med henne.
Det här händer för att du inte gifte dig med henne.
Jag tror att vi kan stoppa det här.
-Vad ska vi göra?! -Vi ska hämta hjälp.
Varför har du inte godkänt skilsmässan?
-Jag kan inte tänka mig ett liv utan dig. -Men herregud!
-Blöder jag? -Inte än.
Rach! Rachel, förlåt.
Förlåt. Det var fel av mig och jag är så ledsen.
Jag tror att du är min själsfrände och att jag är din. Vi är själsfränder.
Tror du mig nu?
Ja.
Det gör jag.
Jag lovar.
Jag lovar att jag alltid ska tro på dig.
-Jag lovar. -Nej, Nicky.
Jag förklarar er härmed för äkta makar.
Du kan nu kyssa bruden.
Rachel…
Rachel?
Nej, nej…
Nej, nej, nej! Han får inte skriva under.
Ni har avlagt era löften. De ville fullborda vigseln.
Kan ni skynda er?
Förbannelsen har redan gått vidare. Det här stoppar den inte.
Nicky, se på mig.
Nu har förbannelsen drabbats oss båda. Om vi gifter oss dör vi.
-Inte om vi är själsfränder. -Det är vi inte.
Jag tror fortfarande det.
-Jules… -Vi var tvungna att försöka rädda alla.
Min son har drabbats nu. Jag är ledsen, Rachel.
Men…
Vi är ju själsfränder, eller hur?
Jag är hemskt ledsen.
-Förlåt, Rachel. -Rachel!
Nej, Rachel. Vänta.
Du sa att det skulle fungera. Varför fungerade det inte?
Det är för sent. Jag är ledsen.
Såja, vännen.
Det är ingen fara. Det är ingen fara.
Det är ingen fara.
Jag?
Äntligen har du kommit för att hämta mig.
Varför händer det inte dig?
Vet du var min tändare är?
Det är ingen fara.
Jude…
Jag är så ledsen för att det här hände dig.
Men kom ihåg…
…att det hände.
Låt ingen få dig att tro nåt annat.
Det kommer att bli bra.
Hör på mig.
Du måste vara väldigt, väldigt noggrann med vem du gifter dig med.
Men oroa dig inte. Jag kommer att vara med som vittne.
Okej.
Vi ses sen.
DIN TUR!
NYGIFTA
Undertexter: Karl Hårding er att vara med som vittne.