Az USA-ban nem igazán szokás külföldön tanulni.
De anya biztatott, hogy menjek Spanyolországba.
Még csak 18 voltam.
Az egész egy szuper kalandnak ígérkezett.
Már nem is tudom, hogy mikor vált…
ÚTLEVÉL
…egy rémálommá.
Amikor kiköltöztem, én voltam a legfiatalabb diák a programban.
Mind amerikai egyetemisták voltunk, akik Spanyolországban tanultak.
Külföldön tanultam, Sevillában.
- Sevillában. - Sevillában.
A kinti csapattal kitaláltuk, hogy elutazunk valahová.
Hola!
A Discover Excursionst ajánlották.
FEDEZD FEL SEVILLÁT
Akkor lettünk felnőttek.
A fotókon is látszik, hogy mennyire sebezhetőek voltunk.
Aztán olyasmi történt, amire nincsenek szavak.
Zokogva hívott.
Mondom: „Mi a franc történt?”
Erre álmomban nem gondoltam volna.
Ez éveken át így ment.
Nagyjából 50 érintett volt.
Gondoltam: „Ez durva!”
Egy szobában voltam az ördöggel.
A SEVILLAI RAGADOZÓ
1. RÉSZ: AZ UTAZÁS
A nevem Gabrielle Vega. Harminc éves vagyok.
Két húgom van, hárman vagyunk testvérek.
Egy átlagos amerikai kertvárosban nőttem fel.
Sokat bicajoztunk, mindig a szabadban voltunk.
Boldog gyerekkorom volt.
Felültem a pacira, anya!
Édesapám első generációs amerikai.
Édesanyám New Jersey-ben született.
Nekem nincsenek spanyol gyökereim,
de a férjem családja odavalósi, ők ízig-vérig spanyolok.
A nagyszülei Asztúriából származtak.
A szüleim nagyon örültek, hogy Spanyolországba megyek,
és visszatérek a gyökereimhez.
Ez az!
Az utazás előtti este már nagyban pakoltam.
Egyedül voltam, és…
eléggé elérzékenyültem.
Elkezdtem leveleket írni.
Szerintem az az egyetlen levél, amit valaha kaptam tőle.
Nagyon sokat jelentett.
Izgatott volt, és egyáltalán nem félt.
Szóval nyugodt szívvel, boldogan engedtük útjára.
Szerintem apa valahol bánta,
hogy annak idején nem beszélt hozzánk spanyolul.
Olyan helyre akart küldeni, ahol a nyelvet a legtisztább formájában tanulhatom meg,
ezért Salamancát javasolta.
Emiatt döntöttem úgy, hogy odamegyek.
Hirtelen kinyílt a világ,
és úgy éreztem, bármit megtehetek.
Semmit sem tudtam Salamancáról.
A város gyönyörű volt, és lassan megismertem a helyi szokásokat.
Például hogy az emberek a főtéren az óra alatt szoktak találkozni a barátaikkal.
Megbeszélik az időpontot, és odamennek.
Akkoriban még nem is igazán ittam, és nem tudtam, hogy kéne viselkedni.
Először voltam egyedül, és nem beszéltem a nyelvet.
Minden új volt.
Akkor döbbentem rá, hogy még sosem láttam ennyire színesnek az életet.
Szóval imádtam az egészet,
és próbáltam minden pillanatot kiélvezni.
SALAMANCAI EGYETEM
A többiek mind 21, 22, 23 évesek voltak.
Folyton utazni akartunk, mivel Európa tele van látnivalókkal.
Mondtam, hogy mehetnénk Franciaországba vagy Afrikába, Marokkóba.
Afrikától kicsit tartottunk, de úgy voltunk vele, hogy biztos jó lenne.
Nekem Afrika abszolút bakancslistás volt,
mert az egy teljesen más világ.
A Discover Excursionsről akkor már mindnyájan hallottunk.
DISCOVER EXCURSIONS SEVILLA
Tudtam, hogy szerveznek marokkói utakat, és láthatóan sok fiatal utazott már velük.
Egy vidám és kényelmes marokkói utazásra vágysz?
Válaszd a Discover Excursions biztonságos és élményekkel teli kirándulását!
Velünk tevegelhetsz…
mennyei ételeket kóstolhatsz,
és élvezheted a ragyogó napsütést a végtelen sivatagban.
Hidd el, Afrika téged is meg fog lepni!
Ne csak utazz! Légy felfedező!
Egyértelműen mi voltunk a célközönség.
Aki Marokkóba vágyott, őket kereste fel.
Jó volt a marketingjük, és a fotóikon csomó amerikai fiatal szerepelt.
A Discover Excursions egy rendes, bejáratott vállalkozás volt.
Sziasztok!
Minden hétköznap tíztől nyolcig vagyunk nyitva. Nálunk nincs szieszta.
Tényleg profik voltak, és megfizethető utakat kínáltak.
Az irodai légkör is abszolút vidám és fiatalos volt,
és az idegenvezetők is fiatalok voltak.
Végül úgy döntöttünk, hogy mindnyájan elutazunk.
A cég megszervezte az utat, a programokat, volt egy komplett úti tervünk,
és végül nagyjából egy 200 fős csoport jött össze, rengetegen voltunk.
Talán két busszal mentünk. Szóval sokan voltunk.
Gabby elmesélte, hogy Marokkóba mennek,
aminek mi is örültünk, mert nagyon felvillanyozta a dolog.
Elutaztunk Marokkóba,
és bejártuk az ország északi részét.
Azta!
Jézusom!
Lenyűgözött a táj.
Elképesztőek azok a hatalmas hegyek,
és az építészet is teljesen egyedi.
Láthatóan Manuel volt az első számú idegenvezető.
Emlékszem…
még beszédet is mondott a buszon.
Kiállt, és elmondta, mi mindent csinálunk majd, és milyen jó lesz.
Nagyon kedvesnek tűnt, és szuper lelkes volt.
Ránézésre kábé 30 körüli lehetett.
Rendes srácnak tűnt,
aki örül nekünk, és alig várja, hogy megmutathassa Marokkót.
Elmentünk a kék városba,
és bejártuk a bazárokat, ami fantasztikus volt.
Sosem fogom elfelejteni, mennyire erőszakosak voltak az árusok.
A társaságban mindenki nagyon lelkes volt,
mert egy egész más világba csöppentünk.
Mindenféle nyelven beszéltek körülöttünk. Franciául, angolul, spanyolul…
Csak kapkodtuk a fejünket.
És az a rengeteg szag meg illat…
De abszolút nem volt rossz,
csak nem ehhez voltunk hozzászokva.
Azt hiszem, szombaton történt. A hazautazás előtti estén.
Szia, cicus!
De gyönyörű!
Azt akarták, hogy végig komfortosan érezzük magunkat.
És főleg biztonságban.
Elmondták, hogy nem túl jó a közbiztonság, és inkább menjünk fel a hotel bárjába.
Ez a legfelső emeleten volt.
Azt javasolták, hogy ott iszogassunk,
és ne menjünk ki a hotelből,
mert éjjel már necces, ráadásul sokan vagyunk.
Szóval arra biztattak, hogy maradjunk.
Így végül Ashley-vel és Nicole-lal felmentünk a bárba.
Velük voltam egy szobában.
A suliban ismerkedtünk meg.
Emlékszem, pont cigiztünk,
mikor Manuel megjelent.
Kérdezte, iszunk-e még.
Mondtuk, hogy igen.
Aztán hirtelen előállt azzal,
hogy mi lenne, ha rendelne pezsgőt, és meginnánk a szobában.
Mondta, hogy ő majd intézi, ne aggódjunk. Úgy voltunk vele, hogy miért is ne.
Nem gondoltam semmi rosszra, mondtam, hogy én benne vagyok.
Szóval így négyesben visszamentünk a szobánkba.
Manuel a szobánkba rendelte a pezsgőt.
Ő nyitott ajtót, amikor meghozták.
Mi a lányokkal az ágyon ültünk, és dumáltunk.
Aztán…
Manuel visszajött, és ha jól emlékszem, volt ott egy asztalféleség,
ami az ággyal szemben szokott lenni a hotelekben.
Arra tette rá a pezsgőt, mi meg mögötte ültünk az ágyon.
Így töltötte ki az italt, háttal nekünk.
Manuel nagyon lazán viselkedett, és a hangulat is oldott volt.
Aztán valahogy…
az egész lénye megváltozott.
Játszani akart, meg ilyesmi.
Olyanokat kezdett kérdezni,
hogy hány sráccal feküdtünk már le.
Aztán…
azzal jött, hogy cseréljük pólót, meg játsszunk felelsz vagy merszet.
Kérdezte, hogy nem bánnánk-e, hogy ha kényelembe helyezné magát.
Erre levette a nadrágját.
Ott ült egy szál alsógatyában,
és egy párna volt az ölében.
Csak néztem, hogy mi a franc folyik itt.
Próbáltam megérteni a helyzetet, és azzal nyugtattam magam,
hogy ez egy más kultúra.
Hogy ő valószínűleg csak más, mint mi, vagy nem is tudom.
Emlékszem, rettentően elálmosodtam, nagyon kómás voltam, és…
volt egy pótágy a szekrény mellett.
Felálltam, és odamentem.
Ahogy ledőltem, egyből elaludtam.
Fogalmam sincs, mennyit aludtam.
Csak arra emlékszem, hogy felébredtem…
és senki sem volt a szobában.
Nagyon rosszul voltam.
Sosem éreztem ilyet azelőtt.
És azóta sem.
Az elmém és a testem között megszakadt a kapcsolat.
Egyszerűen nem forgott az agyam.
Totálisan kimerültem, vagy nem is tudom.
Felkeltem, és próbáltam a falnak támaszkodni.
Alig bírtam magam elvonszolni a fürdőszobáig.
Aztán, ahogy kinyitottam az ajtót…
láttam, hogy Nicole, Ashley és Manuel együtt zuhanyoznak.
A lányokon volt póló, Manuel csak alsógatyát viselt.
Becsuktam az ajtót.
Csak néztem, hogy ez meg mi volt.
Aztán…
kijöttek, vagyis inkább kiszaladtak.
Láthatóan eléggé zavarban voltak.
Bementem, és ráültem a vécére,
az ajtóval szemben.
Ezután…
csak arra emlékszem…
ami már évek óta kísért…
hogy hirtelen kinyílik az ajtó,
Manuel ágyéka közelít felém, majd a számba tuszkolja magát.
Aztán fejbe vág,
és minden elsötétül.
Másnap a pótágyon ébredtem.
Teljesen felöltözve.
A szobatársaim, Nicole és Ashley még aludtak.
Manuel már nem volt a szobában.
Elment.
Erős fájdalmat éreztem.
Minden porcikám sajgott.
Kitakaróztam,
lenéztem a lábamra,
felhúztam a nadrágom szárát, és láttam, hogy kék-zöld a térdem.
Éreztem, hogy valami nagyon nincs rendben, mert mindenem fájt.
Egyszerűen nem uraltam a testem, teljesen be voltam lassulva.
Végül felkeltem.
Beálltam a zuhany alá és lefürödtem.
Addigra már a lányok is felébredtek.
Gyorsan bepakoltunk,
mert már indultunk vissza Spanyolországba.
Emlékszem, rettentő kimerült voltam.
Összeszedtem mindent,
és levittem a cuccaimat.
A kanapén ültem, és vártam, hogy elinduljunk.
Hátrahajtottam a fejem, behunytam a szemem,
és hirtelen bevillant a kép…
ahogy kinyílt az ajtó, és Manuel a számba tuszkolta magát.
Úgy éreztem, mindjárt elhányom magam.
Kristálytisztán láttam magam előtt mindent. Rémisztő volt.
Akkor tudatosult bennem, hogy mi történt.
Az volt a legrosszabb…
hogy nem omolhattam össze.
Nem borulhattam ki.
Egy idegen országban voltam.
Végig kellett csinálnom.
Gondoltam: „Szedd össze magad, szállj fel a buszra, nem lesz semmi baj!”
Manuel már a busz ajtajában állt,
mire odaértünk, és elkezdtünk beszállni.
Ahogy felszálltam, egyszerűen elnézett a fejem felett.
Úgy viselkedett…
mintha láthatatlan volnék, aminek igazából örültem.
De nem sírtam.
Nem mutattam érzelmeket.
Magamba zárkóztam,
mintha ott sem lennék.
7 HÓNAPPAL KÉSŐBB
Ha minden igaz, 2014 májusában mentem vissza Amerikába.
Emlékszem, hogy sírtam a gépen.
Még akkor sem akartam beismerni magamnak, ami történt.
Amikor hazajött,
nem volt önmaga.
Megváltozott, visszahúzódóbb lett.
Kérdeztük is, hogy mi a baj,
mire azt felelte, hogy már nem jó itthon, nem akar itt lenni,
és úgy érzi, teljesen elszokott Amerikától.
Utánaolvastam, és mint kiderült, ilyesmi előfordul a hazatérő diákoknál.
Ez az úgynevezett fordított kultúrsokk.
Ha valaki hazatérés után nem önmaga, az teljesen normális.
És Gabrielle is ezt hajtogatta.
Rettegtem attól, hogy mi lesz, ha a szüleim megtudják, mert annyira…
annyira…
sok mindent nem akartam elmondani.
Én voltam az első szülött lányuk,
és nem ismertem senkit, akivel ilyesmi történt volna.
Nem akartam, hogy magukat ostorozzák, amiért szülőként nem tudtak megvédeni.
Még csak egy hónapja volt itthon,
de már kezdődött is az egyetem,
ami hétórányi autóútra volt tőlünk.
Gabrielle egyáltalán nem volt lelkes. Nem láttam rajta azt az izgatottságot.
Teljesen magam alatt voltam.
Sosem voltam még ilyen rettenetes mélyponton.
Valahogy minden sokkal nehezebb lett az életemben.
Minden nehezebb lett.
Már az öngyilkosságon is eltöprengtem.
Egyre többször gondoltam arra, hogy véget kéne vetnem az életemnek.
Rájöttem, hogy muszáj beszélnem a szüleimmel.
El kellett mondanom, hogy mi történt.
Szombat volt, és épp kint tevékenykedtem.
Gyönyörű nap volt, és láttam, hogy Gabby hív.
Azt mondta, hazajön.
Kérdeztem, hogy mi történt.
Erre elmondtam, hogy megerőszakoltak.
Még Spanyolországban. És ezért akarok hazamenni.
Ezután…
őszintén szólva nem sokra emlékszem.
Nem kérdezősködtem, csak mondtam, hogy jöjjön haza.
Két és fél éven át hallgattam. A szüleim azt hitték, depressziós vagyok.
Nem is sejtettem, mi történt, ami anyaként szörnyű érzés volt.
Pedig még az anyósom is gyanút fogott.
Kérdezte, hogy tudok-e valamit,
mert szerinte történt valami Spanyolországban.
Én meg erősködtem, hogy nincs baj, ez normális.
Ha visszagondolok, el sem hiszem, hogy ő már akkor tudta.
Látta, hogy Gabby teljesen megváltozott.
A szüleim kinyitották az ajtót…
és csak átöleltek.
Így kezdtük.
Kétségbe voltam esve, és igazából pont erre vágytam.
A családomra volt szükségem.
Rájöttem, hogy egész idáig…
próbáltam mindent elnyomni magamban, szóval muszáj volt megnyílnom,
mert nem cipelhettem tovább ezt a terhet.
Igen.
Kérdeztem, ismerte-e az illetőt. Mondta, hogy az idegenvezetőjük volt.
Az utazási iroda tulajdonosa.
Csak sejtem, mit érzett.
Nem akarta hangosan kimondani, ami történt.
Nem akart a részletekről beszélni.
Csak az otthon biztonságára vágyott, és velünk akart lenni.
Kérdezték, hogy akarok-e feljelentést tenni. Mondtam, hogy nem.
Nem akartam a rendőrségre menni. Nem akartam foglalkozni az üggyel.
Csak arra vágytam, hogy újra talpra álljak és meggyógyuljak.
Nagyon nehéz volt.
Nehéz időszak.
KÉT ÉVVEL KÉSŐBB
2018. JANUÁR 25.
Művészeti területen dolgozom, grafikus vagyok.
2018-ban végzős voltam
a Floridai Állami Egyetemen, Tallahassee-ben.
Életem legrosszabb élményét még az egyetemen éltem át.
Emlékszem, sírva mentem ki.
Épp egy projekten dolgoztam.
Egy olyan installáción,
ami az emberek legszebb és legrosszabb élményeit mutatta be.
Arra akartam rávilágítani,
hogy a legpozitívabb és a legnegatívabb élményeink formálnak minket.
Úgy éreztem, vége a világnak.
Totálisan elveszettnek éreztem magam.
Kitettem Facebookra, az Instagramra és más közösségi oldalakra egy felhívást,
hogy interjúalanyokat keresek, akik elküldenék hanganyagban a történetüket.
RÉGI EMLÉKEKRŐL KÉSZÍTEK INTERJÚKAT. LÉGYSZI, KÜLDJETEK TÖRTÉNETEKET!
Gabrielle volt az egyik, aki válaszolt,
és küldött egy hangfelvételt, amin elmesélte a legjobb és legrosszabb napját.
2018. JANUÁR 25.
TESSÉK!
Amikor a legrosszabb napjáról kezdett mesélni,
rájöttem, hogy a történet valahogy ismerős.
Gabrielle vagyok, és válaszolnék a kérdéseidre.
Mi volt életem legrosszabb élménye? Az, hogy megerőszakoltak.
Egyedül voltam Marokkóban.
Vagyis nem egyedül, két barátnőmmel.
Szóval…
külföldre utaztunk, és egy idegenvezető kísért minket,
aki elég ocsmány dolgokat művelt velem.
Ezt 19 évesen elég nehéz volt feldolgozni.
Azóta…
minden megváltozott.
Már nem vagyok gyerek.
Nem nevezte meg a céget. Nem mondta ki Manu nevét sem.
De volt egy megérzésem.
Muszáj volt felvennem vele a kapcsolatot.
NAGYON KÖSZI, HOGY ÁTKÜLDTED!
ÖRÖK HÁLA.
SAJNÁLOM, AMI MAROKKÓBAN TÖRTÉNT.
Elizabeth visszaírt, hogy megkapta az üzenetemet,
köszöni, hogy segítettem, és sajnálja a történteket.
Kérdeztem, hogy a cég, amivel utazott,
ugye a Discover Excursions volt.
Azt írta, igen.
Aztán kérdezte, hogy nem Manunak hívják-e azt, akiről én beszélek.
Mire mondtam, hogy de igen.
Teljesen bepánikoltam. Azt hittem, elájulok.
Ismertem valakit, akivel nagyon hasonló dolgok történtek.
Én 2017-ben mentem Spanyolországba tanulni.
Nekem a nővérem ajánlotta
a Discover Excursionst.
Mi is Marokkóba akartunk menni.
FOGLALD LE MOST!
Az ember ilyenkor feltételezi,
hogy egy idegenvezető a lehető legjobbat akarja neki egy külföldi úton.
Jó ég!
Ez mi?
Emlékszem…
minden utazáson volt egy este,
amikor egy hatalmas bulit szerveztek a csoportoknak.
Ez volt nálunk is az az alkalom,
amikor Manuel lányokat bántalmazott.
Furán viselkedett az egyik lánnyal.
Gyakorlatilag…
rátapadt Catherine-re.
Mindig a sarkában volt.
Folyton körülötte lebzselt, egyfolytában vele akart beszélgetni.
Kérdeztem Lizt, hogy összekötne-e Catherine-nel.
IGEN
CATHERINE ÜZENET – NÉVJEGY MENTÉSE
Fel is hívtam.
Elmesélte, hogy Manuel rálökte az ágyra,
és megpróbált rámászni, amitől teljesen kiborult.
De hallotta, hogy két másik lány ennél sokkal rosszabbul járt
egy másik utazáson.
Szóval az ő elérhetőségüket is elkértem,
mert velük is mindenképp beszélni akartam.
Végül…
így kerültem kapcsolatba Hayley-vel és Carlyval.
HAYLEY / CARLY (PORTUGÁLIA)
LAGOS PORTUGÁLIA
Ők azt mesélték, hogy Manuel
mindkettőjüket sarokba szorította a szobájukban egy portugáliai utazáson.
CARLY HANGJA
Azon volt, hogy minél többet igyunk.
Aztán felelsz vagy merszet akart játszani.
Azt akarta, hogy csókoljuk meg és táncoljunk neki.
Az egyik lányt megragadta, és azt mondta, senki nem megy sehová.
El akarta érni, hogy kézzel kényeztessék.
Kérte, hogy egyikünk simogassa odalent, a másikunk meg csókolózzon vele.
Azt mondta, nem hagyhatjuk ott,
mert szétdurrannak a golyói.
A lányok teljesen kiborultak.
Hayley valahogy lerázta magáról,
és mikor kérte, hogy engedjen el engem is,
Manuel azt mondta, valakinek be kell fejeznie, amit elkezdtünk.
Hayley kirohant a folyosóra, és azt mondta Manuelnek,
hogy ha nem húz el, mindenkinek elmondják, mit művelt.
Erre elengedett.
Aztán másnap eltűnt.
A többi idegenvezető azt mondta,
valami családi zűr miatt haza kellett mennie.
Amikor rátaláltam erre a három lányra,
valami átkattant bennem.
Zokogva hívott.
Azt mondta, más lányokkal is ezt teszi.
Mondom: „Miről beszélsz?”
Hazafelé úton a kocsiból hívtam fel anyát.
Már csak az járt a fejemben, hogy mit fogok tenni.
Hazaértem, és még aznap elkezdtem Facebook-posztokat írni.
HALI! REMÉLEM, JÓL VAGYTOK.
„Aki megerőszakolt, még mindig vadászik.
Ha van ismerősötök, aki Spanyolországba megy, szóljatok neki,
hogy Manuel Blanco Vela a Discover Excursionsnél nőket bántalmaz.
Légyszi, osszátok!
MeToo.”
Éjjel-nappal posztoltam.
Aztán teljesen bepörögtem,
és személyesen is írtam mindenkinek.
MEGOSZTÁS
„Szia, rég beszéltünk!
Aki megerőszakolt, másokat is bánt. Oszd meg a posztomat!”
Teljesen bekattantam.
Kábé 200 ismerősömnek írtam.
Sima Facebook-üzeneteket. És csak küldözgettem.
KÜLDÉS
Apa ismerte Miamiban a főkonzult a helyi spanyol nagykövetségen.
Odamentem, és elmondtam, mi történt velem, és hogy rátaláltam más lányokra is.
A főkonzul nagyon kedves volt.
Segíteni akart, de kicsit tétovázott.
Azt mondta, semmiképp ne forduljak a médiához,
és ne szóljak erről senkinek.
Nem értettem, miért ódzkodik a sajtótól.
De ez nyilván rossz fényt vetett volna az országra.
Le akart beszélni, de tudtam, hogy ezt fogom csinálni.
NEW YORK 2018. ÁPRILIS 11.
A társalgóban már kezdtem bepánikolni.
Azt hittem, elájulok.
- Egy perc! - Oké, egy perc, srácok!
Figyelem, kezdünk!
Ott álltam a színfalak mögött…
és rám tört a sírás.
- Hármas kamera… - Három, kettő, egy.
És adásban vagyunk.
Az összeomlás szélén voltam.
Megyn azzal nyugtatott, hogy helyesen cselekszem.
Hogy ez segíteni fog, és elkapjuk a pasast.
Gondoltam,
ha Megyn Kelly ezt mondja, akkor muszáj végigcsinálnom.
Kiállt a kamerák elé, én pedig követtem.
Csak álltam, és néztem őt.
Tudom, hogy kérdezett valamit,
de az egészből semmire nem emlékszem.
De végül is jól sikerült.
A férjemmel a társalgóban vártunk a felvétel alatt.
Büszkék voltunk Gabbyre.
Már akkor éreztük, hogy ez az ügy nagy port fog kavarni.
Tudtam…
hogy ismeretlen vizekre eveztem.
De arról fogalmam sem volt,
hogy ez lesz belőle.
Miután lement a műsor,
rengetegen megkerestek.
Egyfolytában pittyegett a telefonom.
Az interjú közben
mutattak egy képet, amin felismertem Manu White-ot.
Felkiáltottam, hogy: „Ő az!”
Csak ültem ott, és nem hittem el. Mondom: „Ez nagyon durva.”
A neve el sem hangzott, de tudtam, hogy Manuról beszélnek.
Ahogy végighallgattam Gabby történetét, egyből összeállt a kép.
Sosem gondoltam volna, hogy Manu volt.
Hirtelen megvilágosodtam.
Ugyanakkor
iszonyatosan dühös is lettem.
Miután hallottam Gabrielle történetét,
teljesen egyértelművé vált számomra, hogy ez az ember egy igazi ragadozó,
és sorozatosan követett el bűncselekményeket.
Akkor jöttem rá, hogy amit velem tett,
azt utána is éveken át csinálta.
És nyilván már előtte is.
Mondtam a szüleimnek, hogy találtam egy Rhode Island-i lányt is.
Meg egy virginiait.
Meg két floridait, sőt, hármat. Meg egy New York-it.
Csomó lány előkerült, a szüleim meg szabályosan sokkot kaptak.
SEVILLA SPANYOLORSZÁG
Elmesélem azt a történetet,
amit Gabrielle-nek is megírtam.
Egyik nap…
azt hiszem, április elején
az irodában ültem, és Manu épp nem volt ott.
Nekem kellett figyelnem
a külföldi tanulmányi programokkal foglalkozó Facebook-csoportokat,
és mindenkire egyesével rá kellett írnom
a Discover Excursions nevében.
Ilyesmiket, hogy: „Gyere velünk Marokkóba! Itt egy kuponkód.”
Aztán megláttam Manut. Fel-alá járkált és telefonált.
Végül bejött, és szokásához híven ebédelni hívott.
Azt mondta, valamit meg kell beszélnünk.
Mondom, jól van.
Szóval elmentünk ebédelni.
Leült, és rendelt, ahogy általában.
Mindig ő rendelt ételt.
Aztán kiment, és megint fel-alá járkálva telefonált.
Elég zaklatott volt.
Mikor visszajött, leült, de hozzá sem nyúlt az ételhez.
Fura magyarázkodásba kezdett.
Azt mondta, van pár lány,
akik tönkre akarják tenni, ártani akarnak neki,
és ki akarják fosztani.
Ki volt akadva, hogy nem is érti az egészet.
Hogy ez szörnyű, és a családját meg a jó hírnevét is tönkreteszik.
És az anyukájának is mennyire fog fájni.
Sajnálkoztam, és mondtam, hogy ez tényleg durva.
Próbált ferdíteni,
hogy együttérezzek vele.
Ezután visszamentem az irodába, ő meg elment.
Mivel a Today Show-ban ez téma volt, visszanéztem az adást.
Akkor láttam, mennyire komoly az ügy.
Úgyhogy elmentem.
És ha jól emlékszem, másnap már be is zárt az iroda.
Mi is figyelemmel kísérjük az ügyet, ami pár hete futótűzként terjed az interneten.
Nyomozás indult egy sevillai utazási iroda vezetője ellen,
aki több tucat, főként amerikai diákot erőszakolt meg.
Egy floridai diák nemrég feljelentést tett,
ami valóságos lavinát indított el, és azóta több áldozat is jelentkezett.
Felkerestük az ügyben érintett utazási irodát, de azt azóta bezárták.
Próbáltuk elérni a cég vezetőjét,
de eddig semmilyen megkeresésre nem reagált.
Próbáltam elérni a céget, de senki nem vette fel a telefont.
Mivel az iroda a közelben volt, odamentem. De zárva volt, és nem láttam bent senkit.
Végül megszereztem Manuel Blanco számát, és felhívtam.
Fel is vette.
Mondtam, hogy a Diario de Sevillától hívom, erre egyből kinyomott.
Gondoltam, ráírok WhatsAppon.
Csak egy rövid választ kaptam.
„A cég nevében annyit mondhatok, hogy ez aljas rágalom és hazugság.
Nincs bizonyíték, és feljelentés sem történt.
Ezek csak alaptalan vádak és pletykák.
A jogászaink már itthon és az USA-ban is foglalkoznak az üggyel.”
Ennyi volt az üzenet,
amit változatlan formában le is hoztunk.
Az emberek mindenfélét küldözgettek nekem.
Tisztán emlékszem a képernyőfotóra,
amit a Google-térképről készített valaki.
Így tudtam meg, hogy az iroda végleg bezárt.
És ez…
ez valami fantasztikus érzés volt.
Fantasztikus. Hihetetlen. Mert tudtam…
hogy már nem férkőzhet közel senkihez.
Gondoltam: „Kapd be! Te is, a barátaid is, meg mindenki, aki segített.
Kapjátok be!”
SHANNON M VELEM IS MEGTÖRTÉNT
M.S. MANUEL ENGEM IS MEGERŐSZAKOLT
A legtöbb üzenetet azon a héten kaptam.
De utána is sokan megkerestek.
Volt, aki azt írta,
hogy igazából egy barátnője érintett, aki nem mer előállni.
HAILEY M. NEM VAGY EGYEDÜL
Vagy: „Engem is megerőszakolt, de…
nem mondhatom el otthon, és nem tudom, mit tegyek.”
Rengetegen megkerestek, és rám zúdítottak mindent.
De akkor még fogalmam sem volt, hogy valójában mivel állok szemben.
És aztán jött az a bizonyos Facebook-üzenet.
CAREY BAJOREK 20 MÁSODPERCE
Egy hölgy azt írta:
„Manuel Blanco megölte a lányomat.”
CAREY BAJOREK 1 PERCE
MANUEL BLANCO VELA MEGÖLTE A LÁNYOMAT.
A feliratot fordította: Usztics Lili T.