I USA er det ikke en del af kulturen at tage på udveksling.
Men min mor sagde: "Du kan tage til Spanien."
Jeg var en ung pige på 18 år.
Det føltes som et eventyr.
Jeg ved ikke præcist, hvornår alting blev
så skidt.
Da jeg rejste,
var jeg den yngste studerende.
Amerikanske universitetsstuderende, som var på udveksling i Spanien.
Jeg var på udveksling i Sevilla.
-Sevilla. -Sevilla.
I Spanien talte vi om: "Lad os tage på en tur."
Hej!
Discover Excursions blev anbefalet.
Vi var voksne for første gang.
Når jeg ser billederne fra dengang, var vi alle meget sårbare.
Der skete noget slemt, jeg ikke har et sprog for.
Hun ringede hysterisk og grædende.
Hvad fanden skete der?
Virkeligheden overgik min fantasi.
Det stod på i årevis.
Jeg tror, det var 50 personer.
Jeg tænkte: "Wow, det er vildt."
Man føler, man er i rum med djævlen.
MONSTRET FRA SEVILLA
AFSNIT 1: REJSEN
Jeg hedder Gabrielle Vega. Jeg er 30 år.
Jeg er den ældste af tre piger.
Jeg voksede op i en helt normal forstad i USA.
Vi havde cykler og var altid udenfor.
Det var en dejlig barndom.
Jeg er en pruhest, mor.
Min far er førstegenerationsamerikaner.
Min mor er fra New Jersey.
Min familie har intet spansk i os.
GABRIELLES MOR
Men min mands side har dybe rødder i Spanien.
Hans bedsteforældre var fra Asturien.
Mine forældre elskede idéen om, at jeg vendte tilbage til Spanien
og genopdagede familiens rødder.
Sådan.
Aftenen inden pakkede jeg min taske,
jeg var alene, og jeg
var meget rørstrømsk.
Jeg var begyndt at skrive breve.
Det er nok det eneste brev, hun nogensinde har skrevet til mig.
Det var betydningsfuldt.
Hun var spændt, og hun var ikke bange.
Så det var…
Det var glædeligt for os at sende hende afsted.
Jeg tror ikke, at min far direkte fortryder,
men ville ønske, han havde lært os spansk, da vi var små.
Han undersøgte, hvor kunne jeg lære den reneste form for spansk.
Han tænkte: "Nå, det er i Salamanca."
Derfor besluttede jeg at tage dertil.
Jeg følte bare, at verden åbnede sig,
og jeg ville bare gøre, hvad jeg kunne.
Jeg vidste intet om Salamanca.
Byen er virkelig smuk, og man lærer de små detaljer om…
Man mødes under uret med sine venner på torvet.
Det er der, man mødes.
Man aftaler et tidspunkt, dukker op.
Jeg vidste ikke, hvordan man drak. Hvordan man opførte sig.
Jeg var på egen hånd for første gang. Jeg talte ikke sproget.
Det var så nyt.
Jeg kan huske, at jeg boede der og følte,
det var første gang, livet var i farver.
Jeg elskede det.
Og prøvede at fordybe mig så meget i det som muligt.
SALAMANCA UNIVERSITET
Jeg var sammen med unge, som var 21, 22, 23 år.
Vi tænkte på alle turene, fordi Europa er så tætpakket.
"Jeg kunne tage til Frankrig eller Marokko og til Afrika."
"Jeg ved ikke helt med Afrika."
Men man kunne tage dertil.
Det var en af de ture, jeg virkelig gerne ville på,
fordi det var så fremmed.
Discover Excursions var velkendt i hele vores gruppe.
KONTOR I SEVILLA
De havde ture til Marokko. Det virkede, som om mange unge havde gjort det.
Søger du en sjov og nem måde at rejse til Marokko på?
Tag med Discover Excursions på en tryg øjenåbner af en rejse.
Rid på en kamel.
Prøv lækker mad.
Og nyd solrige dage i den endeløse ørken.
Tro os. Du bliver overrasket over, hvad du oplever i Afrika.
Gør mere end at rejse. Opdag.
Vi var markedet for det firma.
"Vil I gerne til Marokko? Så er det her det rette firma."
De havde markedsføringen. De havde billeder af os alle.
Amerikanske unge på rejse.
Discover Excursions var et reelt firma.
Velkommen.
Vi har åbent mandag til fredag kl. 10 til 20. Ingen siesta her.
Det var meget professionelt. Det var til at betale.
Men det var også i høj grad et sjovt, ungt miljø.
Det var unge rejseledere.
Alle fra mit program besluttede at tage afsted sammen.
De arrangerede turen.
Dagene var planlagte. Man fik en rejseplan, og det var…
Jeg tror, der var 200. Det var en enorm gruppe unge.
Vi var to busser. Vi var mange.
Hun fortalte os, at hun skulle til Marokko.
Vi tænkte: "Det er skønt."
Jeg ved, hun glædede sig.
Vi tog til Marokko.
Og vi rejste rundt i den nordlige del af landet.
Åh gud!
Jeg var meget imponeret over, hvor smukt det var.
Der var fantastisk smukke bjerge.
Arkitekturen er meget anderledes.
Det var mit indtryk, at den primære rejseleder var Manuel.
Jeg husker, at Manuel
talte med os alle i bussen.
Han stod oppe foran og talte om,
hvor sjovt det blev at lave alle mulige ting.
Han virkede venlig, varm og meget begejstret.
Nok i start 30'erne, slut 20'erne.
En flink fyr, som skulle vise os rundt, og som var glad for, at vi var der.
Vi besøgte den blå by.
Jeg besøgte markederne, som var helt fantastiske.
Jeg var næsten overvældet af, hvor pågående sælgerne var.
Jeg og mine venner var bare begejstrede over det.
Fordi vi var i en anden verden.
Og de talte alle sprog.
Fransk, engelsk, spansk. Det var overvældende.
Duftene var overvældende. Ikke på en dårlig måde. Det var bare…
Det var, som at være et komplet nyt sted.
Jeg tror, det var lørdag. Det var rejsens sidste aften.
Hej, lille mis.
Hvor er den fin.
De ville have os til at føle os godt tilpas, mens vi var der.
Sikkerhed var vigtig.
"Marokko er ikke supersikkert. I bør blive indenfor."
"Der er en bar på hotellet."
Den lå på øverste etage af hotellet.
"Vi kan gå derop, hvis I vil drikke, men det er bedst, I ikke går udenfor."
"Om aftenen kan det være farligt, vi er en stor gruppe."
Vi blev opfordret til at blive på hotellet.
Vi gik i baren. Mig, Ashley og Nicole.
Vi boede på værelse sammen alle tre. Jeg havde mødt dem gennem mit program.
Jeg kan huske, jeg røg en cigaret med mine venner.
Og Manuel dukkede op.
Han sagde: "Skal I have en drink mere?"
"Ja, vi ville…"
Han sagde: "Jeg kan købe champagne, og så kan vi hænge ud på værelset."
Fint.
"Jeg køber den. Tænk ikke på det."
Og vi sagde: "Okay, klart."
Jeg tænkte ikke over det: "Okay, det lyder godt."
Og vi fire gik ind på vores hotelværelse.
Han bestilte champagnen til værelset.
Og det var ham, der åbnede døren, da den kom.
Vi sad bare på sengene og slængede os.
Vi tre piger.
Og…
Han kom hen til os.
Jeg er ret sikker på, der var et møbel.
En af den slags møbler foran en seng.
Han stillede champagnen der. Og vi sad bag ham på sengene.
Han begyndte at hælde op med ryggen til os.
Det var meget afslappet.
Der var en meget venlig stemning.
Og jeg husker bare,
at hans energi begyndte at ændre sig.
Han ville lege lege og den slags.
Han begyndte at spørge os:
"Hvor mange har I været i seng med?"
Og han…
Han sagde: "Skal vi ikke bytte trøjer eller spille sandhed og konsekvens?"
Og så: "Har I noget imod, hvis jeg gør mig det mere behageligt?"
Og så tager han bare bukserne af.
Han er i sit undertøj, tager en pude og lægger den i skødet.
Jeg tænkte bare: "Hvad fanden er nu det?"
Men så rationaliserer man, og man tænker,
at måske er det bare en kulturforskel.
Måske er han bare lidt underlig.
Jeg ved det ikke.
Jeg begyndte at blive træt. Virkelig, virkelig træt, og…
Der stod en feltseng ved skabet.
Jeg rejste mig og gik hen til den.
Jeg lagde mig ned og faldt i søvn.
Jeg aner ikke, hvor længe jeg sov.
Jeg kan huske, at jeg vågnede på et tidspunkt.
Der var ingen på værelset.
Og jeg havde det ad helvedes til.
Jeg havde aldrig haft det sådan før.
Jeg har ikke haft det sådan siden.
Mit sind og min krop føltes adskilte,
og min hjerne fungerede så langsomt.
Ren udmattelse. Jeg ved ikke, hvad det var.
Jeg rejste mig op, støttede mig til væggen
og slæbte den ene fod foran den anden for at komme ud på toilettet.
Jeg åbnede døren til badeværelset, og da jeg åbnede den…
…stod Nicole, Ashley og Manuel alle tre i badet.
De havde trøjer og trusser på. Han stod i undertøj.
Jeg lukkede døren.
Og jeg tænkte: "Hvad fanden var det?"
Og så…
De skyndte sig alle sammen ud.
De virkede nærmest flove.
Så jeg gik derind og satte mig på toilettet.
Og jeg havde ansigtet mod døren.
Og…
Det eneste jeg husker…
Det har hjemsøgt mig i årevis.
Mindet om, at døren går op,
og at se hans skridt komme mod mig, og så puttede han sin tingest i min mund.
Og så fik jeg et slag i hovedet.
Og så fik jeg bare blackout.
Jeg vågnede på feltsengen.
Jeg havde mit tøj på.
Mine bofæller, Nicole og Ashley, lå i sengene. De sov.
Han var ikke på værelset.
Han var væk.
Og jeg havde mange smerter.
Jeg var meget øm.
Og jeg løftede dynen,
kiggede på mine ben, og jeg havde…
Jeg havde bukser på, og jeg så på mine knæ.
Jeg havde blå mærker på dem.
Noget føltes dybt forkert. Jeg havde bare ondt.
Jeg følte mig ude af kontrol og meget langsomt.
Jeg stod op.
Jeg gik i bad og rensede mig selv.
Og så vågnede de,
og vi skulle gøre alle vores ting klar,
fordi vi skulle tilbage til Spanien den morgen.
Jeg husker bare, at jeg følte mig totalt udmattet.
Jeg pakkede mine ting.
Jeg gik nedenunder med tingene.
Og jeg sad på sofaen, da vi gjorde klar til at tage afsted.
Jeg husker, jeg lænede hovedet tilbage.
Og lukkede øjnene.
Og jeg fik et flashback…
…af døren, der går op, og ham i min mund.
Jeg følte, jeg skulle kaste op.
Det var så levende og visuelt og skræmmende.
Da indså jeg, hvad der var sket.
Det vildeste var…
Jeg kunne ikke bryde sammen.
Jeg kunne ikke flippe ud.
Jeg var i et andet land.
Jeg måtte bare komme igennem.
Jeg måtte være sådan: "Bare stig ind i bussen.
Det skal nok gå."
Manuel stod ved døren til bussen,
da alle skulle om bord på bussen hjem til Salamanca.
Jeg gik ind i bussen, og han kiggede bare hen over mit hoved.
Jeg var ikke…
Det var næsten, som om jeg var usynlig, hvilket jeg foretrak.
Men jeg græd ikke.
Jeg reagerede ikke.
Jeg trak mig helt ind i mig selv.
Der var ingen hjemme.
SYV MÅNEDER SENERE
Jeg tror, jeg tog tilbage til USA i maj 2014.
Jeg græd i flyet.
Jeg havde stadig ikke indrømmet over for mig selv, hvad der var sket.
Da hun kom tilbage, var hun ikke sig selv.
Hun var indesluttet og ikke sig selv.
Vi spurgte: "Hvad er der galt?
Og hun sagde: "Jeg har bare ikke lyst til være her."
"Jeg er ikke vant til at være tilbage i USA."
Jeg læste op på det.
Det var udbredt for unge, der kom hjem fra udveksling.
Det kaldes hjemvendelsesdepression.
Kommer de tilbage og er ikke sig selv, er det normalt.
Hun sagde, at det var det.
Det var min største frygt at fortælle det til mine forældre,
fordi jeg havde så meget…
Så meget,
som jeg ikke ønskede, de skulle vide.
Jeg er det ældste barn. Jeg er deres datter.
Jeg kender ingen, der har været ude for sådan noget.
De skulle ikke føle, at de havde svigtet mig som forældre
og ladet det ske.
Hun havde været hjemme i en måned.
Så var det tid til at begynde på universitetet,
som lå syv timers kørsel fra vores hjem.
Gabrielle viste ingen entusiasme. Nul. Hun glædede sig ikke.
Jeg var virkelig deprimeret.
Jeg havde aldrig oplevet depression i den grad før.
Og…
Alt i mit liv blev svært.
Alt i mit liv blev meget svært.
Jeg begyndte at få selvmordstanker
og tvangstanker om at begå selvmord.
Jeg tænkte: "Du må fortælle dine forældre, hvad der foregår, Gabby."
Jeg var udenfor. Det var en lørdag.
Det var en smuk dag. Og hun ringede.
Hun sagde: "Jeg kommer hjem."
"Hvorfor kommer du hjem? Hvad sker der?"
Og jeg sagde: "Jeg blev voldtaget."
"I Spanien. Og jeg er nødt til at komme hjem."
Og…
Det hele er lidt sløret efter det.
Jeg sagde ikke: "Hvad skete der?" Jeg sagde: "Kom."
Jeg sagde intet i to et halvt år. De troede bare, jeg var deprimeret.
Jeg tænkte: "Hvordan kunne jeg som mor ikke ane det?" Men det gjorde jeg ikke.
Selv min svigermor, abuela, havde sagt: "Er der mon sket hende noget?"
"Jeg tror, der skete noget i Spanien."
Og jeg sagde: "Der skete ingenting. Det er normalt."
Når jeg ser tilbage, tænker jeg: "Hun vidste det."
Hun så, at Gabrielle var anderledes.
Mine forældre åbnede døren, og de…
De gav mig bare et kram, og så prøvede vi at tage den derfra.
Jeg var bare desperat. Det var præcis, hvad jeg havde brug for.
Jeg havde brug for min familie.
Og jeg måtte erkende, at jeg
fortrængte alt…
Jeg måtte se det i øjnene, fortælle dem det
og ikke bære rundt på det alene.
Ja.
Jeg spurgte: "Kendte du ham?" "Ja. Det var rejselederen."
"Det var personen, der ejede rejseselskabet."
Og jeg følte ikke, hun havde lyst til at sige det højt
eller gå i detaljer.
Hun ville bare være inden for hjemmets trygge rammer og være hos os.
De spurgte mig: "Vil du gå til politiet?" Og jeg sagde: "Nej."
"Jeg vil ikke gå til politiet. Jeg vil ikke have noget med det at gøre."
Jeg trængte bare til at komme på benene og hele.
Det var hårdt. Det var det.
En hård tid.
TO ÅR SENERE
25. JANUAR 2018
Jeg er kunstner og grafisk designer.
I 2018 var jeg i gang med sidste år af universitetet…
GABRIELLES VEN
…på Florida State University i Tallahassee.
Jeg havde det allerværst, da jeg gik på Florida State.
DET SØRGELIGSTE ØJEBLIK I MIT LIV
Jeg gik udenfor og græd.
Det var et projekt, jeg arbejdede på.
Det var en installation over folks oplevelser.
Deres bedste og deres værste oplevelser.
Det skulle handle om den tanke,
at vi formes af vores bedste og værste oplevelser.
Jeg følte, at min verden gik i stå.
Jeg var helt fortabt.
Jeg rakte ud på Facebook, Instagram og andre sociale medier
for at finde folk at interviewe, som kunne optage sig selv til det.
JEG LAVER INTERVIEWS FOR AT UDFORSKE MINDER.
SKRIV TIL MIG.
Gabrielle var en af dem, der responderede på det
og sendte sin lydoptagelse om sin bedste og værste dag.
25. JANUAR 2018
VÆRSGO :)
Da jeg hørte hendes værste dag, var der bare…
Der var noget meget velkendt ved det.
Det er Gabrielle. Jeg begynder at svare på dine spørgsmål.
Det sørgeligste øjeblik i mit liv? Sikkert da jeg blev voldtaget.
Jeg var alene i Marokko.
Ikke alene. Med to venner.
Og
vi tog på en tur.
En rejseleder tog mig og gjorde noget, der var langt ude.
Det var virkelig hårdt for en 19-årig pige.
Og efter den dag
var alt
bare anderledes.
Jeg var ikke et barn længere.
Hun nævnte ikke navnet på firmaet. Hun nævnte ikke Manus navn.
Det var bare min mavefornemmelse.
Det fik mig til at række ud til hende.
TUSIND TAK FOR AT GØRE DET!
DET SÆTTER JEG VIRKELIG PRIS PÅ.
DET GØR MIG ONDT, HVAD DER SKETE.
Hun sender mig en besked: "Tak for at sende det."
"Jeg sætter pris på, at du gør det."
"Jeg er ked af, det skete."
Og jeg spurgte, om det firma, hun havde rejst med,
var Discover Excursions.
Hun skrev: "Ja."
Hun spurgte mig, om det var Manu, jeg talte om.
Og jeg sagde: "Ja."
Jeg begyndte at gå i panik, var helt fra den.
Jeg kendte til noget lignende, der var sket for en anden.
Jeg tog til Spanien på udveksling i 2017.
Min storesøster havde anbefalet Discovery Excursions.
Vi ville på turen til Marokko.
BESTIL NU!
Og man vil gerne tro, at rejselederen ønsker det bedste for en,
når man er i udlandet med dem.
Åh gud!
Hvad?
Jeg husker,
at der var en aften på de ture,
hvor de ville holde en stor fest.
Og det endte faktisk med at være den aften, hvor han…
Han overfaldt en anden pige på vores tur.
Han opførte sig underligt omkring hende.
Han hang bare
op og ned ad Catherine.
Jeg følte, han fulgte efter hende
og var altid tæt på hende, talte altid til hende.
Jeg spurgte Liz: "Kan du sætte os i kontakt?"
JA
CATHERINE TILFØJ KONTAKT
Jeg kontaktede hende.
Hun sagde: "Ja, Manuel skubbede mig ned på sengen
og prøvede at sætte sig på mig. Jeg blev bange."
"Men jeg hørte, der skete noget værre
for to andre piger på en anden Discover Excursions-tur."
"Kan du sætte mig i kontakt med dem?"
"Jeg må finde dem og tale med dem."
Og…
Jeg kontaktede Hayley og Carly for første gang.
28. MAJ 2017
Og de fortalte mig, at han
trængte dem begge to op i en krog
på et værelse i Portugal på en Discover Excursions-tur.
CARLYS STEMME
Han prøvede ihærdigt at få os til at blive ved med at drikke.
Han ville spille sandhed og konsekvens.
Vi skulle kysse ham og danse for ham.
Han greb fast om den enes håndled og ville ikke slippe.
Prøvede at tvinge dem til at røre ham.
Han sagde: "En af jer rører mig. En af jer kysser mig."
Han sagde, at vi ikke måtte gå og efterlade ham med blå nosser.
De var skræmt fra vid og sans.
Det lykkedes Hayley at slippe væk fra ham.
Og da Hayley bad ham om at give slip på mig,
sagde han til hende, at han ikke kunne slippe mig,
fordi nogen skulle gøre arbejdet færdigt.
Hun måtte løbe ud på gangen og åbne døren og sige:
"Hvis du ikke går, fortæller vi alle, hvad du laver."
Han slap mig.
Dagen efter var han væk.
De andre rejseledere sagde, han havde haft en familiekrise.
Da jeg fandt de tre kvinder,
skiftede noget fuldstændigt i mit hoved.
Hun ringede hysterisk og grædende.
"Han gør det mod andre piger!"
Jeg sagde: "Hvad snakker du om?"
Jeg sad i bilen på vej hjem og talte i telefon med min mor
og fokuserede straks på, hvad jeg ville gøre.
Jeg kom hjem og begyndte at poste på Facebook den dag.
HEJ! JEG HÅBER, I HAR DET GODT.
"Min voldtægtsmand voldtager stadig. Fortæl alle, der skal til Spanien,
at Manuel Blanco Vela fra Discover Excursions gør kvinder fortræd."
"Del venligst det her."
"Metoo."
Så jeg begyndte at skrive nonstop.
Jeg tog det til et helt andet niveau,
hvor jeg skrev den samme besked.
DEL
"Hey, længe siden.
Min voldtægtsmand voldtager stadig. Vil du dele min status?"
Vanvittige ting.
Jeg sendte den til 200 mennesker.
I private beskeder på Facebook. Jeg sendte den bare ud.
Min far havde kontakter i Miami
ved generalkonsulen på den spanske ambassade i Miami.
Jeg tog derned og fortalte dem, at jeg havde fundet disse kvinder.
Og jeg husker, at generalkonsulen var meget venlig.
Han ville hjælpe mig, men tøvede.
"Du bør ikke gå på nyhederne med det her."
"Du bør ikke tale med nogen om det."
Hvorfor ville han mon ikke have, at vi gik til pressen?
Fordi det er dårlig omtale for landet.
Og lige da tænkte jeg: "Det er præcis, hvad jeg gør."
NEW YORK 11. APRIL 2018
Vi sad i baglokalet, og jeg begyndte at panikke.
Jeg gik i sort.
-Et minut! -Ja. Et minut, venner.
Lad os få et godt show.
Jeg husker, at jeg stod bag scenen.
Og så begyndte jeg bare at hulke.
-Kamera tre… -Fire, tre, to, en.
Og vi er live.
Jeg begyndte at bryde sammen. Hun kom hen til mig og sagde:
"Du gør en god ting."
"Det her vil hjælpe dig, og du får has på ham."
Og jeg tænkte: "Hvis Megyn Kelly siger det, så okay."
"Jeg må gøre det her."
Hun går ud på scenen, og så går jeg ud.
Jeg kan huske, at jeg så på hende.
Hun stillede mig et spørgsmål, og jeg kan ikke huske noget af det.
Men det gik åbenbart godt.
Min mand og jeg sad de bagved, mens de optog, og vi var meget stolte.
På det tidspunkt vidste vi, at det ville blive en stor ting.
Jeg vidste,
at jeg bevægede mig ind i ukendt territorium.
Jeg anede ikke, hvad…
Jeg var…
Jeg anede ikke, at det ville gå, som det gjorde.
Efter showet blev vist, begyndte mange at kontakte mig.
Min telefon bimlede og bamlede.
Under interviewet
viste de et billede af den mand, jeg kendte som Manu White.
Jeg begyndte at skrige: "Det er ham!"
Jeg sad der og tænkte: "Wow, det er vildt."
Jeg tror ikke, han blev nævnt, men: "Det er Manu."
Alle kom styrtende, da de høre Gabrielles historie.
Jeg havde aldrig forestillet mig, at det var Manu.
Jeg følte en enorm følelse af klarhed.
Men også
en vanvittig vrede.
Da jeg hørte det fra Gabrielle, føltes det så indlysende,
at han var en serievoldtægtsmand,
og at han havde begået disse forbrydelser og overgreb.
Da vidste jeg, at det, jeg havde været ude for,
var sket for kvinder i årevis efterfølgende.
Og sikkert i årevis forinden.
Jeg fortalte mine forældre: "Jeg fandt fra Rhode Island."
"Jeg fandt en pige fra Virginia."
"Jeg fandt to piger fra Florida. Tre piger. En er i New York."
Mine forældre sagde bare: "Hold da helt kæft."
SEVILLA SPANIEN
Det er en del af den historie, som jeg skrev til Gabrielle om.
Den specifikke dag…
Det var vist i begyndelsen af april.
Jeg sad på kontoret, og Manu var der ikke.
Mit job var at gennemgå…
TIDLIGERE ANSAT
Der var Facebook-grupper for universiteters udvekslingsstuderende.
Jeg skulle skrive til hver enkelt person
fra Discover Excursions-kontoen,
hvor jeg skrev: "Kom til Marokko. Her er en rabatkode."
Så ser jeg ham gå frem og tilbage og tale i telefonen.
Han kommer ind og tager fat i mig som sædvanlig.
"Aubrey, det er tid til frokost."
"Jeg må fortælle dig, hvad der foregår."
Jeg tænker: "Okay".
Vi går til frokost.
Han sætter sig. Han bestiller. Som sædvanlig.
Han bestiller altid alt til os.
Han går udenfor og går frem og tilbage, mens han taler i telefon,
lidt ude af sig selv.
Så kommer han endelig. Han sætter sig. Han kan ikke spise noget.
Han prøver at forklare mig:
"Der er nogle piger,
som prøver at ødelægge mit omdømme, skade mig
og få mine penge."
"Jeg ved ikke, hvorfor de ville gøre sådan noget."
"Det er forfærdeligt. Min stakkels familie."
"Det ødelægger mit omdømme."
"Det vil volde min mor smerte."
Jeg sagde: "Wow. Det er skørt."
Han prøvede at fordreje det.
Han prøvede at vinde min sympati.
Og…
Jeg gik tilbage til kontoret, og han gik.
Jeg vidste, det var på The Today Show. Og det så jeg.
Jeg så, hvor slemt det var.
Og så gik jeg.
Næste dag, tror jeg, blev kontoret lukket.
Vi følger sagen tæt, som er gået viralt i de seneste uger.
Politiet undersøger, om en turistvirksomhedsejer
voldtog dusinvis af kvindelige kunder, primært fra USA.
En studerende fra Florida indgav en klage,
hvilket har udløst en bølge af lignende anmeldelser.
Vi er ved rejsebureauets hovedkontor, som I kan se, er lukket.
Vi har rakt ud til bureauets direktør,
som endnu ikke har svaret på beskeder fra medierne.
Jeg ringer til Discover Excursions. Ingen tager telefonen.
Jeg tager derhen, da det er tæt på redaktionen.
Der er lukket. Ingen er derinde.
Jeg får fat i Manuel Blancos nummer.
Jeg ringer.
Han tager telefonen.
Jeg sagde, jeg var fra Diario de Sevilla. Og han lagde på.
Jeg sendte en WhatsApp-besked.
Han svarede meget kortfattet.
"På vegne af firmaet kan vi kun sige, at det er bagvaskelse og løgne."
"Ingen retssager, ingen beviser."
"Det hele gik viralt uden grund."
"Det ved firmaets advokater, både i USA og Spanien."
Det var beskeden, som jeg bragte i sin helhed i min reportage.
Jeg husker, folk begyndte at sende mig ting.
Jeg er ret sikker på, at nogen har sendt mig
skærmbilledet fra Google, "permanent lukket", og…
Det var fandeme fedt.
Det var fantastisk. Det var…
Jeg følte, at okay, nu er adgangen afskåret.
Fuck dig. Fuck dine venner. Fuck alle, der støttede dig.
Fuck dig.
SHANNON M DET SKETE OGSÅ FOR MIG
M.S. JEG BLEV OGSÅ VOLDTAGET AF MANUEL
De fleste beskeder kom den uge.
Og så kom der flere og flere.
Nogle piger kom også til mig og sagde:
"Min ven blev voldtaget af ham, men hun tør ikke kontakte dig."
HAILEY M. DU ER IKKE ALENE
"Jeg blev voldtaget af ham, men…"
"Jeg vil ikke sige det til min familie."
Mange kontaktede mig og prøvede at…
De rakte ud og fortalte mig alt.
I det øjeblik anede jeg ikke, hvad jeg var involveret i.
Jeg fik en besked på Facebook.
CAREY BAJOREK 20 SEKUNDER SIDEN
Hun skrev: "Manuel Blanco Vela dræbte min datter."
CAREY BAJOREK ET MINUT SIDEN
MANUEL BLANCO VELA DRÆBTE MIN DATTER.
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil