I USA är det inte vanligt att man studerar utomlands.
Men min mamma sa: "Du kan åka till Spanien."
Jag var bara 18 år, så det var som ett äventyr.
Jag minns inte exakt när det blev,
riktigt jävla illa.
Jag var den yngste i programmet när jag flyttade till Spanien.
Amerikanska collegestudenter som studerade utomlands i Spanien.
Jag studerade i Sevilla.
-Sevilla. -Sevilla.
När jag kom till Spanien sa vi: "Vi åker på en resa."
Hola!
Discover Excursions blev rekommenderat.
Vi var vuxna för första gången.
När jag tittar på bilderna så ser jag att vi var mycket sårbara.
Sen inträffade nåt som är svårt att beskriva.
Hon ringde och var hysterisk och grät.
Vad fan hände?
Jag kunde inte föreställa mig det.
Det pågick i flera år.
Till slut var det nog 50 personer.
Jag tänkte: "Det är sjukt."
Som att vara i samma rum som djävulen.
ODJURET I SEVILLA
AVSNITT 1: RESAN
Jag heter Gabrielle Vega. Jag är 30 år.
Jag är äldst av tre tjejer.
Jag växte upp i en helt vanlig förort i USA.
Vi hade cyklar och var alltid utomhus.
Det var en fin barndom.
Jag är en häst, mamma.
Pappa är första generationens amerikan.
Min mamma kommer från New Jersey.
Min familj har inga spanska rötter.
Men min make har starka rötter i Spanien.
Hans morföräldrar kom från Asturien.
Mina föräldrar gillade verkligen att jag skulle åka till Spanien
och återknyta till familjens ursprung.
Det räcker.
Jag minns kvällen innan när jag packade min väska
och var ensam.
Jag blev väldigt sentimental.
Jag började skriva brev.
Det är nog det enda brevet som hon har skrivit till mig.
Det betydde mycket.
Vi visste att hon var glad och inte rädd.
Så det var...
Det kändes kul att skicka iväg henne.
Jag tror inte att pappa ångrar det,
men han önskar nog att han hade lärt oss prata spanska när vi var barn.
Han kollade upp var jag kunde lära mig den renaste formen av spanska.
Sen sa han: "Det är i Salamanca."
Det var därför som jag bestämde mig för att åka dit.
Jag vet inte. Det kändes som om världen öppnade sig
och jag skulle göra allt som var möjligt.
Jag visste inget om Salamanca.
Det är verkligen vackert och man lär sig saker
som att man ska mötas under klockan när man träffar vänner på torget.
Sen går man dit när det är dags.
Jag kunde inte dricka och visste inte hur jag skulle bete mig.
Jag var ensam för första gången och behärskade inte språket.
Allt var så nytt.
Jag minns att det kändes som om världen öppnade sig.
Jag gillade verkligen det.
Och jag försökte lära mig så mycket som möjligt.
Jag var med personer som var 21, 22, 23 år.
Vi tänkte på resor vi skulle göra för allt är nära i Europa.
Jag tänkte: "Jag kan åka till Frankrike, Marocko eller till Afrika."
Fast vi sa: "Kanske inte Afrika."
Det hade varit fantastiskt.
Det var en resa som jag verkligen ville göra
för det var så främmande.
Alla i vår grupp kände till Discover Excursions.
De anordnade resor till Marocko och många hade åkt med.
Söker du ett kul och enkelt sätt att resa till Marocko?
Följ med Discover Excursions på en säker och lärorik resa.
Rid på en kamel.
Prova utsökt mat.
Och njut av soliga dagar i en öken som aldrig tar slut.
Du kommer att bli förvånad över vad du får uppleva i Afrika.
Gör mer än att resa. Upptäck.
Vi var marknaden för det företaget.
"Vill du åka till Marocko? Här har du företaget."
De hade rätt marknadsföring. De hade bilder på amerikaner som reste med dem.
Discover Excursions var ett seriöst företag.
Välkommen.
Vi har öppet måndag till fredag, 10.00 till 20.00. Ingen siesta för oss.
Ja, det var väldigt professionellt. Priserna var överkomliga.
Men det fanns även en typ av lättsam och ung känsla.
Reseledarna var unga.
Vi var några i mitt program som bestämde oss för att åka.
De hade anordnat resan. Det fanns en resplan och det var...
Jag tror att vi var 200 personer. Det var en stor grupp.
Jag tror att det var två bussar. Vi var många.
Hon berättade att hon skulle åka till Marocko.
Vi tänkte: "Vad kul." Jag vet att hon såg fram emot det.
Vi åkte till Marocko och besökte den norra delen av landet.
Wow!
Herregud!
Jag blev imponerad över hur vackert det var.
Bergen var otroligt vackra.
Arkitekturen är extremt annorlunda.
Mitt intryck var att Manuel var den som bestämde.
Jag minns att Manuel pratade med alla på bussen.
Han stod längst fram och sa att det skulle roligt och underhållande.
Han verkade vara en trevlig, varm och entusiastisk person.
Han verkade vara runt 30 år.
Han verkade trevlig och glad över att vi åkte med.
Vi åkte till den blå staden.
Jag besökte marknaderna som var fantastiska.
Jag minns att jag nästan blev ställd över hur påflugna försäljarna var.
Jag och mina vänner var uppspelta för vi befann oss i en helt annan värld.
De talade alla tänkbara språk.
De talade franska, engelska, spanska. Det var överväldigande.
Dofterna var överväldigande, men inte på ett negativt sätt.
Det var en helt ny värld för mig.
Jag tror att det var lördagen. Det var resans sista kväll.
Hej, lilla kissen.
Den är jättegullig.
De ville att vi skulle känna oss trygga och pratade mycket om säkerheten.
"Marocko är inte säkert. Ni borde hålla er inomhus."
"Det finns en bar på hotellet."
Jag tror att den låg på översta våningen.
"Vi kan gå dit om ni vill festa, men det är bra om ni inte går ut."
"Det är rätt farligt på natten och vi är en stor grupp."
Vi blev uppmanade att stanna på hotellet.
Jag, Ashley och Nicole gick till baren.
Vi bodde i samma rum. Jag träffade dem genom programmet.
Jag rökte en cigarett med mina vänner.
Då dök Manuel upp.
Han sa: "Ska ni ta ett glas till?"
Vi sa: "Ja, det ska vi."
Då fick han en idé och sa:
"Jag kan beställa champagne och så vi kan hänga på rummet."
"Jag fixar det. Tänk inte på det."
Vi svarade: "Okej."
Jag tänkte inte så mycket på det. Jag tyckte att det lät bra.
Sen gick vi till vårt hotellrum alla fyra.
Han beställde champagnen till rummet.
Det var han som öppnade dörren när den kom.
Vi satt på sängarna och pratade. Vi tre tjejer.
Och…
Ja, han kom över.
Jag är ganska säker på att det stod en möbel framför sängarna.
Han ställde champagnen där. Vi satt bakom honom på sängarna.
Han hällde upp med ryggen vänd mot oss.
Det var väldigt avspänt.
Det var en lättsam stämning.
Sen minns jag bara
att han förändrades helt och hållet.
Han ville leka lekar och sånt.
Han började ställa frågor som:
"Hur många har du legat med?"
Och han…
Han började säga:
"Vi kan väl byta tröjor eller leka sanning eller konka?"
Han sa: "Är det okej om jag tar av mig lite kläder?"
Sen tog han av sig byxorna.
Han satt i sina kalsonger och tog en kudde som han skylde sig med.
Jag tänkte: "Vad fan håller han på med?"
Men sen försöker man hitta en förklaring och tänker...
Det kan bero på kulturella skillnader.
Han är kanske bara annorlunda.
Jag vet inte.
Jag minns att jag började bli väldigt trött. Väldigt trött.
Det stod en barnsäng vid garderoben.
Jag gick och la mig på den.
Jag la mig på den och slocknade.
Jag vet inte hur länge jag sov.
Jag minns att jag vaknade vid ett tillfälle.
Ingen var i rummet.
Och jag mådde skitdåligt.
Jag hade aldrig känt så tidigare.
Jag har aldrig känt likadant sen dess.
Det var som om hjärnan och kroppen inte samspelade.
Hjärnan fungerade väldigt långsamt. Det var ren utmattning.
Jag steg upp och tog stöd mot väggen
och fick dra fram fötterna för att ta mig till badrummet.
Jag kom fram till badrumsdörren och öppnade den.
Nicole, Ashley och Manuel stod i duschen, alla tre.
De hade på sig tröjor och trosor. Han hade på sig kalsonger.
Jag stängde dörren.
Jag tänkte: "Vad fan var det där?"
Och sen…
Sen kom de utspringande.
Det såg nästan ut som om de skämdes.
Sen gick jag in och satte mig på toan.
Jag var vänd mot dörren.
Och…
Allt som jag minns…
Det har förföljt mig i många år.
Jag minns att dörren öppnas.
Hans skrev kommer närmare och sen stoppar han in den i min mun.
Sen får jag ett slag mot huvudet.
Sen är det helt blankt.
Jag vaknade i sängen morgonen därpå. Jag var påklädd.
Mina rumskamrater Nicole och Ashley låg och sov i sina sängar.
Han hade bara… Han var inte i rummet.
Han var borta.
Jag hade väldigt ont.
Jag var väldigt öm.
Jag minns att jag lyfte upp täcket
och tittade på mina ben och jag hade...
Jag hade byxor på mig och jag tittade på knäna och hade blåmärken på dem.
Det kändes som nåt inte stämde. Jag hade väldigt ont.
Jag kände mig konstig och seg.
Jag steg upp.
Jag ställde mig i duschen och tvättade av mig.
De andra vaknade och vi var tvungna att packa
för vi skulle åka tillbaka till Spanien.
Jag minns bara att jag var helt jävla utmattad.
Jag samlade ihop mina saker.
Jag gick ner med mina saker.
Jag satt i soffan på hotellet innan vi skulle åka.
Jag minns att jag lutade huvudet bakåt.
Och jag blundade.
Då fick jag en flashback...
...från när dörren öppnades och han stoppade in den.
Jag kände att jag behövde spy.
Minnesbilderna var så tydliga och otäcka.
Det var då som jag förstod vad som hade hänt.
Det sjukaste var...
Jag kunde inte bryta ihop.
Jag kunde inte få panik.
Jag var i ett annat land. Jag var tvungen att genomlida det.
Jag var tvungen att tänka: "Gå och sätt dig på bussen."
"Det ordnar sig."
Manuel stod vid bussdörren
när vi skulle gå på bussen för att åka till Salamanca.
Han såg över mitt huvud när jag gick på bussen.
Jag var inte…
Det var nästan som om jag var osynlig, vilket jag föredrog.
Jag grät inte. Jag gjorde inte något. Jag reagerade inte.
Jag gick in i mina egna tankar.
Jag var inte närvarande.
7 MÅNADER SENARE
Jag tror att jag åkte tillbaka till USA i maj 2014.
Jag minns att jag grät på planet.
Jag hade inte riktigt erkänt för mig själv vad som hände.
Hon var inte sig själv när hon kom tillbaka.
Hon var tillbakadragen och inte sig själv.
Vi frågade: "Vad är det?"
Hon svarade: "Jag vill inte vara här. Jag vill bara..."
"Jag har inte vant mig vid att vara i USA."
Jag kollade upp det och det var vanligt bland unga som hade studerat utomlands.
Det kallas hemkomstdepression.
Det är normalt om de inte är sig själva när de kommer hem igen.
Hon sa att det berodde på det.
Jag var livrädd för att berätta för mina föräldrar för det...
Det fanns så mycket,
som jag inte ville att de skulle få veta.
Jag är deras förstfödda dotter.
Jag känner ingen som har utsatts för nåt liknande.
Jag ville inte att de skulle känna att de hade svikit mig som föräldrar.
Hon vara bara hemma i en månad.
Sen var det dags att återvända till universitetet,
som låg sju timmar med bil från vårt hem.
Gabrielle verkade inte entusiastisk. Hon såg inte fram emot det.
Jag var väldigt deprimerad.
Jag hade aldrig hanterat en sån depression tidigare.
Och…
Allt i mitt liv blev svårt.
Allt i mitt liv blev mycket svårt.
Jag började få självmordstankar
och påträngande tankar om att begå självmord.
Jag tänkte: "Du måste berätta för dina föräldrar."
Jag var utomhus. Det var en lördag.
Det var en vacker dag. Hon ringde.
Hon sa: "Jag kommer hem."
Jag sa: "Varför det? Vad har hänt?"
Jag sa: "Jag blev våldtagen."
"Jag blev våldtagen i Spanien och måste komma hem."
Och…
Sen är allt suddigt.
Jag frågade inte vad som hade hänt. Jag sa: "Kom hem."
Det tog 2,5 år innan jag berättade. De trodde att jag var deprimerad.
Jag tänkte: "Hur kunde jag som mamma inte förstått det?"
Till och med min svärmor, abuela, sa: "Tror du att något hände?"
"Jag tror att något hände i Spanien."
Jag sa: "Inget hände. Det här är normalt."
Jag ser tillbaka och tänker: "Jag kan inte…" Hon visste.
Hon såg att Gabrielle inte var sig lik.
Mina föräldrar öppnade dörren och de…
De gav mig en kram och sen försökte vi ta tag i det.
Jag var desperat.
Det var precis vad jag behövde. Jag behövde bara min familj.
Jag var tvungen att inse att jag försökte förtränga...
Jag var tvungen att ta tag i det och inte bära hela bördan själv.
Ja.
Jag frågade om hon kände personen och hon svarade ja.
"Det var personen som ägde resebolaget."
Det var så hon kände.
Hon ville inte säga orden eller gå in på detaljer.
Hon ville bara känna tryggheten hemma och vara med oss.
De frågade om jag ville kontakta polisen, men jag sa nej.
"Nej, jag vill inte kontakta polisen. Jag vill inte ha med dem att göra."
Det handlade bara om att återhämta sig och läka.
Ja, det var jobbigt.
Det var en jobbig tid.
2 ÅR SENARE
DEN 25 JANUARI 2018
Jag är konstnär och grafisk formgivare.
2018 gick jag sista året i college
på Florida State University i Tallahassee.
Mitt livs värsta ögonblick var på Florida State University.
Jag minns att jag gick ut och grät.
Jag höll på med ett skolarbete.
Det var en installation om människor upplevelser.
Deras bästa och värsta upplevelser.
Den skulle handla om tanken
att vi är präglade av våra bästa och värsta upplevelser.
Det kändes som om min värld stannade.
Jag var helt vilse.
Jag gick ut på Facebook, Instagram och sociala medier
för att hitta folk till intervjuerna och få dem att spela in sig själva.
JAG GENOMFÖR INTERVJUER FÖR ATT UTFORSKA MINNEN.
Gabrielle var en av personerna som svarade,
och skickade in sin ljudinspelning om sin bästa och värsta dag.
När jag hörde hennes värsta dag fanns det något
som kändes väldigt bekant.
Det här är Gabrielle. Jag ska börja svara på dina frågor.
Det sorgligaste i mitt liv?
Antagligen när jag blev våldtagen.
Jag var ensam i Marocko.
Inte ensam. Med två vänner.
Och…
Vi var på en rundresa.
En reseledare drogade ner mig och gjorde fruktansvärda saker.
Hur som helst, det var jobbigt för en 19-årig tjej.
Ja, och efter den dagen,
har inget
varit sig likt.
Jag var inte ett barn längre.
Hon sa inte namnet på företaget eller Manus namn.
Det var bara min magkänsla.
Det var det som fick mig att kontakta henne.
TACK FÖR ATT DU GÖR DET!
JAG UPPSKATTAR DET.
Hon skickade ett meddelande. "Tack för att du skickade det här."
"Jag uppskattar verkligen det."
"Jag beklagar det som hände."
Jag frågade om företaget som hon reste med hette Discover Excursions.
Hon svarade "ja".
Hon frågade om personen som jag pratade om hette Manu.
Jag svarade "ja".
Jag fick panik och blev helt tokig.
Jag kände till nåt liknande som hade hänt en annan person.
Jag åkte till Spanien för att studera 2017.
Min storasyster rekommenderade Discover Excursions för oss.
Vi ville åka med till Marocko.
BOKA NU!
Man vill tro att ens reseledare vill dig väl
när man är utomlands med dem.
Herregud!
Vad?
Jag minns,
att de skulle anordna en stor fest en kväll under de här resorna.
Det var kvällen som han,
förgrep sig på en tjej under vår resa.
Han uppförde sig konstigt runt henne.
Han var på Catherine hela tiden.
Det kändes som han följde efter henne.
Han var nära henne och pratade med henne hela tiden.
Jag frågade om hon kunde hjälpa mig att kontakta henne.
JA
CATHERINE LÄGG TILL KONTAKT
Jag kontaktade tjejen.
Hon sa: "Ja, Manuel knuffade ner mig på sängen
och försökte sätta sig på mig. Jag blev jätterädd."
"Men jag hörde att något värre
drabbade två tjejer på en annan Discover Excursion-resa."
Jag sa: "Kan jag komma i kontakt med dem?"
"Jag måste få tag på dem och prata med dem."
Och…
Så jag tog kontakt med Hayley och Carly.
De berättade att han,
trängde in båda två i ett hörn,
i ett rum i Portugal på en av Discover Excursions-resor.
Han försökte verkligen få oss att fortsätta dricka.
Han ville leka sanning eller konka.
Han ville att vi skulle kyssa honom och dansa för honom.
Han tog tag i handleden på en av dem.
Han försökte tvinga dem att ta på honom.
Han sa: "En av er smeker mig. En av er kysser mig."
Han sa att vi inte fick gå och lämna honom med ballhojta.
De blev livrädda.
Hayley lyckades vrida sig ur hans grepp.
Och sen när Hayley sa åt honom att släppa mig
sa han att inte kunde släppa mig för nån måste avsluta jobbet.
Hon sprang ut i korridoren, öppnade dörren och sa:
"Om du inte går så berättar vi för alla vad du gör."
Han släppte mig.
Dagen därpå var han inte kvar.
De andra reseledarna sa att det hade hänt nåt i hans familj.
När jag hade hittat de tre kvinnorna,
förändrades mina tankar helt och hållet.
Hon ringde och var hysterisk.
"Han gör det mot andra tjejer!"
Jag sa: "Vad pratar du om?"
Jag satt i bilden och pratade med mamma i telefon
och tänkte på vad jag skulle göra.
Jag kom hem och började posta på Facebook samma dag.
"Min våldtäktsman håller på."
"Om du känner nån som ska till Spanien, måste du berätta
att Manuel Blanco Vela på Discover Excursions skadar kvinnor."
"Dela det här."
"#metoo."
Jag började skriva nonstop.
Jag tog det till en helt annan nivå. Jag skrev samma meddelande.
"Vi har inte hörts på ett tag."
"Min våldtäktsman håller på än. Dela min Facebook-status."
Galna saker.
Jag skickade det till 200 personer.
Direktmeddelanden på Facebook. Jag skickade iväg det.
Min pappa hade kontakter
som kände generalkonsuln på spanska ambassaden i Miami.
Jag åkte dit och berättade och att jag hade hittat kvinnorna.
Jag minns att generalkonsuln var väldigt snäll.
Han skulle hjälpa mig, men vacklade.
Han sa: "Berätta inte om det här i nyheterna."
"Prata inte med någon om det."
Han ville inte att vi skulle prata med pressen,
för det ger landet dålig publicitet.
Då tänkte jag att det var precis vad jag skulle göra.
Vi satt i väntrummet och jag började bli nervös.
Jag fick en blackout.
-En minut! -Ja. En minut.
Nu kör vi. Lycka till.
Jag minns att jag stod bakom scenen.
Och jag börja gråta.
-Kamera tre… -Fyra, tre, två, ett.
Sändning.
Jag började bryta ihop. Hon kom fram och sa:
"Du gör nåt bra. Det här kommer hjälpa dig att se till att han åker dit."
Jag tänkte:
"Om Megyn Kelly säger det, så måste jag fan göra det här."
Hon gick ut på scenen och sen gick jag ut.
Jag minns att jag tittade på henne.
Hon ställde en fråga, men jag minns ingenting.
Men det gick tydligen bra.
Min man och jag satt i väntrummet under inspelningen och vi var stolta.
Jag tror att vi förstod att det skulle bli stort.
Jag visste att jag skulle ge mig i kast med något som var nytt för mig.
Jag visste inte vad…
Jag visste inte att det skulle bli som det blev.
När programmet hade sänts började många personer kontakta mig.
Min telefon gick varm.
Under intervjun
visade de bilden på mannen som jag kände som Manu White.
Jag började skrika: "Det är han!"
Jag satt och tänkte: "Det är helt galet."
Namnet nämndes inte ens. Jag sa: "Ja, det är Manu."
Allt bitar föll på sin plats när jag hörde Gabrielles berättelse.
Jag kunde inte föreställa mig att det var Manu.
Jag fick en känsla av klarhet.
Men jag kände även stor ilska.
När jag hörde Gabrielles berättelse så blev det uppenbart
att han är en serievåldtäktsman
och att han hade begått de här brotten och övergreppen.
Det var då som jag insåg att det som drabbade mig
drabbade andra kvinnor under många år efteråt.
Och säkert flera år innan dess.
Jag sa till mina föräldrar: "Jag hittade en tjej från Rhode Island."
"Jag hittade en tjej från Virginia."
"Jag hittade två tjejer från Florida."
"En i New York."
Jag hittade en massa kvinnor och mina föräldrar sa: "Herregud."
SEVILLA SPANIEN
Det här är en del av berättelsen som jag skickade i mitt meddelande till Gabrielle.
Just den dagen…
Jag tror det var i början av april.
Jag satt på kontoret och Manu är inte där.
Min uppgift var att gå igenom…
Det fanns olika Facebook-grupper för utlandsstudenter.
Och jag skulle gå igenom varje enskild person
och skicka ett meddelande från Discover Excursions konto
där det stod: "Åk med till Marocko. Här har du en rabattkod."
Jag ser hur han går fram och tillbaka och pratar i telefon.
Sen kom han in och sa:
"Aubrey, det är dags för lunch."
"Jag måste berätta vad som pågår."
Jag tänkte: "Okej."
Vi gick på lunch.
Han satte sig och beställde.
Han beställde alltid maten till oss.
Han gick ut och gick fram och tillbaka medan han pratade i telefon.
Han var lite stressad.
Sen kom han tillbaka, satte sig, men kunde inte äta.
Han försökte förklara i stil med:
"Det finns tjejer
som försöker förstöra mitt rykte och skada mig
och ta mina pengar."
"Jag vet inte varför de gör det."
"Det är förfärligt. Min stackars familj." "Det här förstör mitt rykte."
"Det kommer att orsaka lidande för min mamma."
Jag sa: "Ja, det är sjukt."
Han försökte vända på det.
Han försökte få mitt medlidande.
Och…
Jag gick tillbaka till kontoret och han gick.
Jag visste att det var med i The Today Show, så jag såg avsnittet.
Jag såg hur illa det var.
Sen gick jag därifrån.
Dagen därpå var kontoret stängt.
Vi följer fallet som har blivit viralt de senaste veckorna.
Polisen utreder om en turistföretagare i Sevilla
har våldtagit kunder från USA.
En student i Florida gjorde en polisanmälan
och det har lett till en våg av liknande anmälningar.
Vi befinner oss vid resebyråns kontor som vi kan se är stängt.
Vi har försökt prata med resebyråns chef
som hittills inte har svarat på meddelandena från media.
Jag ringde till Discover Excursions, men ingen svarade.
Jag gick dit för det låg nära redaktionen.
Det var stängt och ingen var där.
Jag lyckades få fram Blancos nummer.
Jag ringde honom och han svarade.
Jag sa att jag var från Diario de Sevilla, men då la han på.
Jag skickade ett WhatsApp-meddelande.
Han skickade ett kort svar.
"Å vårt företags vägnar kan vi säga att allt är förtal och lögner."
"Det finns inga bevis."
"Allt har blivit viralt utan bevis."
"Företagets advokater i USA och Spanien har blivit underrättade."
Det var meddelandet,
som jag tog med i sin helhet i min artikel.
Folk började skicka saker till mig.
Jag är ganska säker på att nån skickade mig
en skärmdump från Google där det stod "Permanent stängt".
Det kändes jävligt bra. Det var fantastiskt. Det var som om…
Nu har tillgången strypts.
Dra åt helvete. Fan ta dina vänner. Fan ta alla som stöttade dig.
Dra åt helvete.
SHANNON M DET HÄNDE MIG MED
M.S. JAG BLEV OCKSÅ VÅLDTAGEN AV MANUEL
De flesta meddelandena kom samma vecka.
Sen kom de inte lika ofta.
Då var det tjejer som sa:
"Min vän blev våldtagen, men hon vågar inte kontakta dig.
"Jag blev våldtagen av honom, men…"
"Jag vill inte berätta för min familj."
Många personer kontaktade mig och berättade allt.
Det var ett sånt tillfälle där jag inte visste vad jag hade gett mig in på.
Jag fick ett direktmeddelande på Facebook.
Hon skrev:
"Manuel Blanco Vela dödade min dotter."
MANUEL BLANCO VELA DÖDADE MIN DOTTER.
Undertexter: Dan Jönsson MIN DOTTER.