SEVILLA, ŠPANĚLSKO
19. ČERVENCE 2015
V roce 2015…
jsem jela do Sevilly…
kde jsem poznala Manuela Blanca Velu.
Jednoho dne…
mi přišel email s předmětem: Hrozná zpráva o účastnici programu CIEE.
Milí studenti, s velkou lítostí píši tento email s hroznou zprávou o
neštěstí, které se přihodilo studentce Pensylvánské státní univerzity Lauren
Bajorekové, a jehož následkům podlehla.
Moje kamarádka na tuto zprávu napsala odpověď:
Jsme v nebezpečí?
A potom vyšlo najevo, že vypadla z Manuelova bytu.
JSEM, KDO JSEM, SROVNEJ SE S TÍM
PREDÁTOR ZE SEVILLY
EPIZODA 2: MANU WHITE
Vzpomínám na pořad Megyn Kellyové toho rána.
Začali se mi ozývat lidé. Místní ze Sevilly, expati i lidé z konkurenčních
firem. Ani už nevím, kdo všechno to byl.
Začaly mi chodit všelijaké informace.
Například do kterých chodil barů.
Kam jezdil na jazykové kurzy se studenty.
Jak se vždycky točil kolem mladých dívek, vždy Američanek, do které
restaurace s nimi chodil. To všechno mi začali posílat.
A to dokonce i neznámí lidé.
Říkala, že jsem atraktivní kámo.
V té době to bylo jenom na Facebooku. Každý den jsem tam psala. V podstatě
jsem šla do postele, byla na emailu, vzbudila se, email, Facebook,
odpovídala, jakože úplně celý den.
Nespala jsem.
Nonstop jsem byla na mobilu, mluvila s lidmi a snažila se pochopit, co se tam
sakra dělo.
Poslala jsem žádost o přátelství Gabrielle Vegaové.
Gabrielle mluvila o Discover Excursions a vyprávěla příběh, který se
podobal tomu, co jsem si pamatovala já.
SEVILLA, ŠPANĚLSKO
Když jsme dorazili do Sevilly, každé skupině byl přidělen "kulturní
průvodce".
Můj kulturní průvodce nás vzal přímo do kanceláře cestovní agentury.
Tato agentura se jmenovala Discover Excursions.
Vítejte.
Toto je sevillská kancelář Discover. Máme otevřeno od pondělí do pátku od
desíti do šesti večer. A bez siesty.
Přijďte, kdy budete chtít. Teď se koukneme dovnitř.
Kámo.
NECESTUJ, POZNÁVEJ
V agentuře byla loga všech našich univerzit.
Bylo tam logo i mojí pensylvánské univerzity.
A za stolem seděl…
Manuel White.
V té době jsem si myslela, že mu je tak 40 let.
Měl černé vlasy a super bílý úsměv.
Ptal jsem mě, kde studuji, a já mu řekla, že na Pensylvánské.
A on na to: "To je paráda, mám rád holky z Pensylvánské."
Je s nima legrace a umí pařit.
A vzpomínám, že v té chvíli mě napadlo:
"To je tak zvláštní." Protože jsem ho brala spíš jako učitele.
Řekla jsem si: "Dobře, Discover Excursions a Manuel White spolupracují
s univerzitou, a sem budeme chodit, když budeme chtít jet na další výlet."
Vůbec mě tehdy nenapadlo, co se tam děje.
Manuel říká: "Děláme výlety do Lagosu a Maroka. O všechno se postaráme."
"A každý večermáme nějakou akci."
Pořádal mejdany v kanceláři, velmi neformální.
Manu pořádal večírky pro zahraniční studenty se sangrií zdarma…
kdy byla kancelář otevřena, a my mohli vypít tolik sangrie, kolik jsme
jen chtěli.
Vypadalo to, že navazuje přátelství snad se všemi.
Strávila jsem tam mnoho večerů.
NOVINÁŘ Z DIARIO DE SEVILLA
Alfalfa, Cuesta del Rosario, Calle Betis, Alameda de Hércules…
Tam všude chodíval s americkými studentkami.
Na stránkách cestovní agentury měl vlastní blog.
Kde byl rozvrh večerů, který by neabsolvovali ani ti neodolnější
pařmeni, protože to bylo denně.
Pondělí na Calle Betis…
úterý na Alfalfa…
Chci taky.
Středa, fotbal.
-Sevilla! -Čtvrtek diskotéka El Buddha.
Měla jsem pocit, že mám protekci. Můžu si chodit do Buddhy a nemusím platit.
Takže spousta holek opakovala tento stejný týdenní program, protože když
nevíte, kam jít, stále tu byl tento plán.
Vždycky když byla nějaká akce v baru nebo diskotéce zaměřená na zahraniční
studenty, tak tam byl.
Manu byl zkrátka společenský.
Byl pohledný. Každého znal.
A v každém baru a v každé restauraci, do kterých jsme vešli, vždy poplácal
barmana po zádech.
Bylo zjevné, že znal všechny, se kterými jsme se tam setkávali.
Nevzpomínám si, jestli si říkal Manuel White, nebo Manuel Blanco.
Myslím, že se psal anglicky, ale vlastně nevím proč.
Vzpomínám, jak jsme se s ním já a mé kamarádky na uvítacím mejdanu seznámily.
Byl velice charismatický, výřečný, byl to takový hravý typ.
Manuel Blanco si říkal princ Sevilly.
Což hodně vypovídá o jeho osobnosti, a o tom, jaký byl.
Měl hodně vlivu i známostí, ale zároveň jsem cítila, že ten člověk nemá duši.
Jeho vibe byl trochu divný.
Pořádal také různé akce s tombolou se zájezdy.
Manuel chodil na večírky s tombolou a rozdával zájezdy.
Rozdával takové papírky.
I já jeden dostala, přestože jsem nic neplatila nebo tak něco.
A o pár minut nebo hodinu později někdo přišel, podíval se na lístek
a řekl: „Vyhrála jsi.”
A já se ptala: "Co jsem vyhrála?"
A řekli mi: "Výlet zdarma do Lagosu v Portugalsku."
A vždycky to vyhrály ty nejhezčí holky.
Kluci nevyhráli nic.
Ale mí rodiče si nemysleli, že je to dobrý nápad.
Hledání těch žen mi úplně změnilo pohled na svět.
Cítila jsem za ně velkou odpovědnost. A říkala jsem jim: „Neboj se. Dík, žes
mi to řekla. Já už to nějak vyřeším. Jen zůstaň se mnou.”
A začala jsem shromažďovat důkazy.
Studovala jsem umění, nevěděla jsem jak na to. A tak mi táta připravil tabulku.
SEZNAM OBĚTÍ
Zadala jsem data.
Kolik jich osahával? Kolik jich zkusil políbit? Kolik jich zahnal do kouta na
záchodě? Kolik jich znásilnil?
Prostě všechno možné, začala jsem to sepisovat.
Byla jsem takovou administrátorkou.
Pro styk s veřejností.
Všechno organizovala.
A odmítala jsem pomoc ostatních, protože bych tím podle mého zradila
jejich důvěru. Takže tehdy jsem na tom dělala úplně sama.
Pro Gabrielle to bylo vyčerpávající. Celé dlouhé měsíce nejméně třikrát nebo
čtyřikrát týdně vždy řekla: "Musím si teď s někým zavolat."
A pak šla do pokoje, zavřela dveře, a když se vrátila tak řekla:
"Znásilnil další dívku." Nebo: "Pokusil se ji znásilnit." Nebo:
"Udělal jí tohle nebo tamto." Bylo to jako, ale vždy to byl stejný scénář.
Nemyslím, že jsem byla první.
Nevím to jistě. Ale už tehdy v tom měl systém.
Myslím, že to dělal už dlouho před tím, než jsem přišla.
Tuším, že to bylo poslední týden mého pobytu ve Španělsku, kdy mi
začal psát zprávy.
Snažil se se mnou flirtovat.
Dost přímé zprávy typu: "Pojďme se sejít."
Já jsem ho brala jako kamaráda.
Manuel mi psal buď přes Facebook nebo WhatsApp a v podstatě říkal, že
se potkáme, dáme pár drinků zdarma a vyrazíme ven.
A pak jsme se já, moje spolubydlící a ještě jedna naše kamarádka s Manuelem
setkaly.
Venku bylo hodně mrtvo.
Šly jsme podél řeky, po nábřeží, na straně centra města směrem k
Torre de Oro.
Byla hodně tma.
Když v tom před námi zastavil muž na motorce.
Byl celý v černém, i přilba.
A blížil se k nám s helmou stále na hlavě.
A potom si ji sundal a povídá: "Holky, jsem Manu. To byl jenom vtip." A my
na to: "Proboha, Manu, vyděsils nás."
A on říká: "Nezajdeme na drink do Phoenixu?"
A tak jsem tam seděly a daly si pár panáků tequily, ale byly to ty malé,
takže to celkem šlo.
Flirtoval s mojí kamarádkou, a já se jí tak trochu snažila pomáhat.
On povídá: "Pojďme do mého bytu. Můžeme si zahrát na kytaru a chvíli
posedět." A já na to: "Tak fajn." Kdo chce s vlky být…
Nechtěla jsem se s ním setkat sama.
Tak jsem s sebou vzala svou dobrou kamarádku.
On nás vyzvedl svou Vespou, a dovezl nás ke svému bytu.
Pak pozval mě i moje kamarádky k sobě do bytu.
A pak, jo, od té chvíle to mám hodně mlhavé, a nedokážu si na vše vzpomenout.
Z toho, co si pamatuji, když přijdete do Manuova bytu, myslím že tam byl
takový menší obývák nalevo.
Byla tam terasa s posuvnými skleněnými dveřmi.
Otevřel dvě piva…
a řekl, ať si sedneme k němu na postel.
Seděla jsem s ním a mojí kamarádkou. On s ní hrál na kytaru, a já tam jen
seděla. Zjevně o mně neměl zájem, což mi nevadilo.
Vím, že po většinu doby jsme v tom bytě byly jen my tři a Manuel.
Bože, můj zub!
Vzpomínám, že…
mojí spolubydlící se udělalo nějak špatně.
A myslím, že Manuel pak zavolal pro mojí spolubydlící taxíka, aby ji odvezl
domů, ale moc si to nepamatuji.
A pak řekl: "Zahrajme si hru." Začal nás osahávat. Vím, že mi položil ruku na
stehno.
A začal nás přesvědčovat, a nepamatuji se, jestli to bylo přímo nebo ne, ke
trojce.
Nebylo mi to příjemné. Jako, necítila jsem se tam bezpečně.
Vzpomínám, jak všechno ztěžklo.
Moje pohyby byly najednou značně nejisté.
A tak nějak jsem upadla na postel a usnula.
Pamatuju si jen útržky, jako třeba zabouchnutí dveří. A vzpomínám, jak se
moje druhá kamarádka a Manuel líbali. A myslím, že pak Manuel líbal i mě, ale
nepamatuji si…
Jak to všechno šlo za sebou. Jsou to jen takové záblesky a útržky.
Probouzím se a Manu říká: „Kamarádka odešla, mohla bys mi ho vyhonit?”
Dopili jsme piva a já říkám: "Asi bysme měly jít."
A on na to: "Ne, ne, ne, dáme ještě poslední drink."
Honila jsem mu ho jako s rukou za zády. Vůbec se na něj nedívala.
Nějak jsem si říkala, že to udělám. Že se to prostě musí odehrát, a pak bude po
všem.
Pak si vzpomínám, že nám chtěl zablokovat dveře.
A pak řekl: "To mě tady necháš vzrušenýho?"
Vůbec nechápu, jak se můj mobil dostal do postele, ani jak jsem ho mohla
slyšet.
Ale můj mobil zvonil a já to zvedla.
Uhnul tak akorát, abychom proklouzly ven z bytu a vzpomínám si, že jsme
z těch schodů přímo letěly.
Kamarádka se ptala, kde jsem. A já ze sebe nemohla nic dostat, a dala mobil
Manuovi, který řekl: "Klid, je v pořádku."
A moje kamarádka naštěstí řekla: "Ne, jdu si pro ni. Napiš mi adresu."
A pak si pamatuji, jak jsme šly domů, snažily se najít něco povědomého,
a říkaly si, jak to bylo divné.
Ale myslela jsem, že tak to Španělé mají.
Pak jsem opustila dům…
A kamarádka mě dovedla do mého bytu.
Věděla jsem, že jsem v bezpečí a můžu si jít lehnout. A prospat zbytek dne.
Když jsem se vzbudila, nikdo už tam nebyl. Byla jsem s Manuelem
úplně sama.
Nahá jsem ležela v posteli vedle Manuela.
A Manuel vedle mě ležel taky nahý.
Vím, že jsem panikařila, protože jsem si nevzpomínala, že bych se svlékala,
nebo že by mě svlékal on. A vzpomínám, jak jsem ztuhla a říkala si: "Co se
to proboha stalo?"
Moje celé tělo ztěžklo, a nemohla jsem se hnout.
A pak se na mě Manuel převalil a napadl mě. A vzpomínám si celkem
jasně, jak tam ležím, a nejsem schopna pohybu, nebo ho aspoň odstrčit. A pak si
se mnou dělal, co chtěl.
Vzpomínám, jak jsem nevěděla, co dělat. A tak jsem se rychle oblékla.
A pak jsem seběhla ze schodů, a vrátila se na ubytovnu.
Nikdy jsem o tom nemluvila. S nikým kromě dvou dívek, které byly u toho.
A také jo, asi jsem se v té chvíli cítila nesvá, a zahanbená, a bezmocná.
Jo, rozhodně jsem v tom viděla jistý systém.
Mladé dívky, které jsou velmi zranitelné a jsou někde, kde nerozumí
místnímu jazyku, a potřebují někoho, komu by věřily, potřebují nějakého průvodce.
Začalo mi docházet, že to nebylo jen znásilnění, bylo to, ten hajzl si s těmi
dívkami dělal, co chtěl.
Stále se to rozrůstalo. Ten příběh byl větší a větší.
A pak mi přišla soukromá zpráva na Facebooku.
A ve chvíli, kdy se do toho vložila Carey, a povědla mi o Lauren…
Mi najednou došlo, že jsem netušila, do čeho jsem se to dostala.
Tehdy jsem nevěděla, co se stalo.
Slyšela jsem jen…
MANUEL BLANCO VELA MI ZABIL DCERU.
Zabil mi dceru.
Je to děsivé.
Byla jsem v mámině bytě, když jsem…
dostala zprávu od Carey Bajorekové.
Sarah, jsem matka Lauren Bajorekové. Lauren se stalo neštěstí. Jestli můžeš,
zavolej mi.
KAMARÁDKA LAUREN
Že vypadla, a že zemřela.
Znala mě, protože jsme si s Lauren domlouvaly náš letní výlet do Španělska.
A byli jsme na výletě v Lagosu, v Portugalsku s Discover Excursions.
Vzpomínám, jak jsem jela na zájezd, který jsem vyhrála.
Do Lagosu v Portugalsku, a byla tam i Lauren Bajoreková.
To byl jeden z jejích posledních dnů.
Lauren byla moje nejlepší kamarádka…
Pardon.
Ona…
Matka Lauren, Carey, pro ni byla velmi důležitá. A tak jsem
musela, pardon, pomáhat, a…
Nebyla jsem tam, ale mohla jsem ji propojit s advokátem.
Hned po tom jsem mluvila s hostitelskou rodinou, ptala se, jestli můžou
doporučit někoho, kdo by to celé objasnil.
ADVOKÁT CAREY BAJOREKOVÉ
Ve stavu dezorientovanosti a beznaděje. A to vše navíc tisíce kilometrů daleko.
Byla její jediné dítě.
Bylo jí 21, a poslala ji do Španělska s veškerým očekáváním rodiče, který
posílá své dítě do zahraničí, že se tam naučí jazyk.
A za pár týdnů jí volají, že dcera zemřela, protože vyskočila z
10 patra.
Bez dalšího vysvětlování jí nabídli možnost repatriace jejího těla, a tím to
pro ně skončilo.
A tehdy nás požádala, abychom zjistili všechny možné okolnosti smrti její
dcery.
A to nad rámec závěrů pitvy, které byly zjevné: úmrtí na následky mnohačetných
poranění.
Gabrielle Vegaová nahlásila své znásilnění průvodcem a podnikatelem ze
Sevilly.
A ukázalo se, že v roce 2015, což bylo o dva roky dříve, zemřela v
bytě řečeného průvodce mladá Američanka.
To nemohla být náhoda.
Policie provedla analýzu, aby určili, zda jsou na zídce terasy u toho bytu
otisky prstů.
Byla velmi nízká, jen 80 centimetrů, což je v 10 patře dost nebezpečné,
protože tak nízká zídka vám dosahuje asi někam nad kolena.
Když se trochu nakloníte, můžete vypadnout.
Zídka měla logicky po celé délce terasy kovové a dřevěné zábrany,
kromě jednoho konce, kde byly odstraněny.
Byla to část přímo u zdi, kde stála vířivka bez vody.
A policií bylo vyloučeno, tedy přesněji nenašly se žádné stopy, že by se Lauren
Bajoreková na zídku posadila. Nebyly tam žádné otisky rukou, ani nohou.
Jinými slovy vypadla přímo z vnitřní plochy terasy.
Což by odpovídalo jak postrčení, tak náhodnému pádu, neboť zídka byla
vysoká jen 80 centimetrů. Jsou možné obě hypotézy.
V přepisu policejního hlášení je zmíněno, že Manuel vypověděl, že skočila
sama.
Když máte osobu, která spadla z 10 patra, mohla to být nehoda, mohla to
být vražda, ale také sebevražda.
Policie sestavila psychologický profil na základě zpráv z WhatsAppu té dívky,
které poslala matce a partnerovi ve Spojených státech minuty a hodiny před
tím.
S Lauren jsem chodil na vysoké.
Byla jiná než ostatní. Vždycky byla plná energie.
Byla velmi přátelská ke všem kolem.
-Nádhera. -Ne, já z toho udělám video.
19. července měla narozeniny.
PŘÍTEL LAUREN
Bylo to dost těžké, aspoň pro mě, nebýt s ní, abychom to oslavili.
Vzpomínám, že…
Ale rozhodně byla nadšená, a já jsem jí to přál.
Rozhodně to měla být velká oslava.
Bylo jí 21, což je ve Spojených státech velká věc. Jo, bylo to něco, na
co se hodně tešila, že to oslaví s přáteli a tancem.
Tak si Lauren vyšla s kamarádkami, Sarah, Ellie a druhou Lauren.
Neměli jsme žádný velký plán. Prostě jsme si vyšly na večeři v centru.
18. ČERVENCE 2015
Šly do restaurace a…
Objevil se Manuel.
Vzpomínám si, že seděl v restauraci o kus dál, u baru.
A pak jsme seděly u stolu a…
uviděly ho, on viděl nás, a přišel k našemu stolu.
A pak se nás zeptal, jestli nechceme jít do Bilinda.
Naléhal: "Pojďte se mnou, něco vám ukážu, vezmu vás, holky, do jednoho klubu,
nebo tak."
A tak jsme s ním šly, protože jsme si řekly: "Proč ne?"
Šly jsme s ním do Bilinda, a posadili nás přímo do VIP salonku.
JSEM, KDO JSEM, SROVNEJ SE S TÍM
A měl několik drinků, a byla i vodní dýmka.
To byla většina toho večera.
Během celého večera jsme si pořád psali, a sdělovala mi všechny
detaily toho, co se dělo.
Řekla: "Necítím se s ním dobře."
Rozhodně se jí nezamlouval.
Napsala mi zprávu, že je hodně opilá a já napsala: "Haha, super" jako…
To zní dobře.
Myslím, že si daly pár drinků…
a myslím, že nejprve Ellie pak i její kamarádka šly domů.
Ellie bylo zle, a byly tři hodiny ráno. Ellie povídá: "Není mi dobře."
Nebyl to normální pocit. Ten večer to bylo, nevím, takhle zpětně si
vzpomínám, že mě napadlo, jestli nám nedal něco do pití nebo co. Protože
všechny drinky nám nosil on, a seděly jsme ve VIP salonku.
Řešila jsem to s Lauren a Sarah, ale ony ještě nechtěly jít.
Řekla jsem, že půjdu s Ellie, doprovodím ji domů, přesvědčím se,
že je doma a půjdu taky.
Ale vzpomínám, že při loučení Lauren působila hodně opile.
A stejně tak Sarah.
Ze současného pohledu jsem ji neměla opouštět…
Ale prostě udělala jsem chybu.
Z nějakého důvodu nakonec skončili v jeho bytě.
Nevím přesně, co jim řekl, aby je tam dostal, ale překvapuje mě, že tam
s ním šla, nebo že s ním šla Sarah C, vzhledem k tomu, že ani jedna neměla o
Manua zájem.
Nedávalo to smysl.
Dostával jsem zprávy, které nedávaly smysl, jakože blábolení, a to mi přišlo
divné. Napadlo mě, jestli ji někdo nezfetoval, nebo tak.
V jednu chvíli mi napsala…
že jí chybím, a když jsem na to odpověděl, tak už nezaregovala.
Policie vyloučila sebevraždu.
Takže zbývaly jen dvě možnosti, buď to byla nehoda, nebo vražda.
Co se v tom bytě stalo, vědí jen dvě osoby, které stále žijí, a to
je Manuel Blanco Vela a Sarah.
Sarah podala výpověď v podroušeném stavu přímo na místě, místo na policejní
stanici.
Policista si její výpověď zapsal do několika vět.
Je však otázka, do jaké míry to odráží realitu situace.
Řekla, že přišli do bytu, a pak řekla, že chvíli postáli.
MANUEL BLANCO VZAL OBĚ DÍVKY
A pak šli na terasu.
Všichni byli na terase, ale Lauren byla ve vířivce bez vody, která tam
stála.
Sarah a Manu si šli dovnitř pro vodu.
NECHALI JI O SAMOTĚ
A pak slyšeli hluk.
A když vyšli ven, tak už ležela dole, pod terasou.
Nikdy jsem ze Sarah nedostala nic bližšího z té noci, protože to
pro ni bylo traumatizující, a děsivé. A vím, že si nejspíš ani nepamatuje
polovinu z toho, co se stalo, protože byla příliš opilá. Všechno to
měla v mlze, a pak do toho všeho to trauma.
Takhle zpětně je to opravdu trochu podivné. Mám pocit, že Sarah…
a teď nechci, aby to vypadalo, že s tím Sarah měla něco společného.
Vím, že Sarah je také obětí, ale myslím, že se i snažila chránit sama sebe, když
podala tak nejasnou výpověď.
Věřím jí, jen si myslím, že snad mohla zamlčet některé další detaily.
Je v tom dost nejasností. Myslím, že jsem tři dny v kuse nespal. Jakoby mě
to všechno drželo vzhůru.
Bylo to těžké.
Najednou mi zmizela velká část mého života.
DVĚ HODINY PO SMRTI LAUREN
Když k nehodě došlo, přestože to vypadalo jako nešťastný pád, nezapomněli
Manuelovi a Sarah udělat test na alkohol.
Udělali ho dvě hodiny po nehodě.
Sarah nadýchala 0,96 promile.
Poměrně vysoká hladina alkoholu.
Krevní test Lauren Bajorekové ukázal 2,99 gramů na litr krve.
Taková hladina odpovídá alkoholovému kómatu.
Slovy forenzního specialisty při takové hladině alkoholu nastává smrt nebo
bezvědomí.
Manuelovi naměřili nulu.
Nulu.
Vzal na večírek dvě dívky, které pily tak, že málem upadly do
alkoholového kómatu, a on měl nulu. Jinými slovy měl situaci pevně v rukou.
V jeho krvi nenašli žádný alkohol, což je divné, protože byl s nimi celý večer v
klubu.
Myslím, že Manuel je predátor.
Je to predátor, lovec. A myslím, že té noci byl na lovu. Jevil chování
predátora, měl plán, strategii a trpělivost predátora.
Trvalo hodiny, než dospěl ke svému cíli, a dostal vše do stavu, ve kterém
chtěl v pět ráno být.
Být ve svém střešním bytě se dvěma zranitelnými dívkami, zatímco sám
zkonzumoval co nejmenší množství alkoholu.
Podle testu nula.
To jsou fakta.
JSEM, KDO JSEM, SMIŘ SE S TÍM
Druhý den mi přišel email s předmětem: Hrozná zpráva o účastníci programu CIEE.
NEŠTĚSTÍ
ZEMŘELA
Došlo mi, že jsem to klidně mohla být já.
Když se dívám na fotky z té doby, dochází mi, jak jsem byla zranitelná. My
všechny.
My jsme to tak neviděly, zato Manuel ano.
Takže když přijela další skupina studentů, ptali se: "Slyšeli jsme, že
někdo umřel. Co se stalo?"
A já jim řekla: "Nejezděte nikam s Manuelem Whitem."
"Nevěřte mu."
Nevím, co se tam stalo, ale něco na tom nesedí.
Když si nás Carey Bajoreková najala na tento případ…
byl z trestně právního hlediska uzavřen.
Vyšetřující soudce v Seville bez dalších vyšetřovacích kroků spis odložil s
tím, že neexistují dostatečné důkazy pro další šetření.
Ale podle mého názoru to bylo uspěchané a neopodstatněné.
Nebyly žádné důkazy, které by cokoli vylučovaly.
Bez výpovědí očitých svědků spis odložil, a za pár hodin byla posazena na
letadlo zpátky do Spojených států.
PROTOŽE SARA IHNED PO UDÁLOSTECH
A to také vzbudilo pozornost.
ODLETĚLA DO SVÉ ZEMĚ
NEBYLO MOŽNÉ, ABY VYŠETŘOVATELÉ PROVEDLI PODROBNÝ VÝSLECH.
Vysvětlili jsme jí, že trestní řížení je uzavřeno,
a nelze ho znovu otevřít, a zbývá pouze možnost civilního řízení.
S tím souhlasila.
My pak vše dali k soudu v Seville.
Několik dnů před začátkem řízení mi matka Lauren, Carey Bajoreková,
řekla, že umírá.
Ale že vydrží, dokud soud neskončí, a nebudeme znát verdikt.
A to se také stalo.
Soud žalobě vyhověl, dal nám za pravdu.
Stanovil, že Manuel nese odpovědnost za nedbalost, a vyčíslil odškodnění ve výši
kolem 70 tisíc eur.
Řekl jsem ji o rozsudku, a za pár dní zemřela.
Cítila úlevu, že má alespoň představu o tom, co se tam stalo.
Ale rozsudek jí nemohl dát to, co si přála.
Soucit, který jste cítili s tou matkou, byl ohromující. A ta matka v tom byla
úplně sama. A na to jsem pořád musela myslet, jak byla osamělá a zoufalá.
A byla dost zoufalá na to…
aby příběh zveřejnila a žádala pro Lauren spravedlnost. A já řekla: "Gabrielle,"
zrovna dnes jsem jí řekla: "umíš si představit, že jsi její matka, a jdeš do
pořadu Megyn Kellyové, a uvědomíš si, že to byl sériový predátor.”
TRESTNÍ ŘÍŽENÍ PROTI MANUELU BLANCOVI BYLO V TÉTO VĚCI FORMÁLNĚ ZASTAVENO
Ten parchant si chodil volně po ulicích, objednával si tapas a copas a dělal si
prostě, co chtěl, a vy jste nic neudělali?
Je pořád tam venku a chodí po ulicích. Mně by to fakt naštvalo.
Musela jsem se smířit s tím, že tento člověk nikdy nepřijme odpovědnost
za své činy.
Kdyby to byla moje komunita, ptala bych se: "Co to má bejt?"
Jo, je mi zle z představy, že chodí po ulicích, a jezdí na jazykové pobyty s
mladými dívkami.
Ta představa, že mládež vyráží do světa, a jejich rodiče je tam posílají v
dobré víře.
Nechci na to myslet, ale jsem si dost jistá, že za celé ty roky své chování
nijak nezměnil.
Že se směje, chodí se bavit s přáteli a tváří se jako důvěryhodný člověk,
zatímco opak je pravdou, a ujišťuje dívky: „Se mnou jste v bezpečí.“ A…
Je mi zle z toho, že je na svobodě.
Manuelovi se nic nedělo. A říkáte si, co jako můžu dělat? Co můžeme udělat, aby
to tak nebylo? A tak mým úkolem bylo na to přijít.
Vůbec mě nepřekvapuje, co je ochotná udělat pro jiné dívky. Když byla
na základní škole, a někdo někoho obtěžoval, Gabrielle se ho hned zastala.
A vím, že jsem jí říkala: „Gabrielle, ty jsi rebel bez příčiny. Jsi jako
James Dean, a musíš s tím přestat.” Taková Gabrielle je, a jiná nebude.
OCHRANA OBĚTÍ
Nechtěla jsem to udělat. Nechtěla jsem jít k soudu.
Nechtěla jsem se brodit vším tím marastem.
Ale když se to děje tolika mladým ženám, a každej novej semestr tam
přichází další…
musela jsem něco udělat.
Najednou se z pozice: "Nechci s tím nic mít, nebudu se soudit, nebudu
o tom mluvit," stalo: "Musíme s tím něco udělat."
Takže tohle je začátek.
Byl to začátek pro nás oba. Pro něj i pro mě.
Přísaháte, že budete vypovídat pravdivě?
Ano.
Jako obžalovaný máte právo odmítnout vinu, nevypovídat proti sobě, nebo
nevypovídat vůbec.
Chcete něco sdělit obětem?
Nesahejte na mě.
Jenom s vámi mluvím.
Jestli se vzájemně neznají, jak to, že jejich výpovědi sedí?
Nemám s tím, nic společného. Neměl jsem během zájezdu k té osobě žádný vztah.
Nic jsem neudělal. polečného. Neměl jsem během zájezdu k té osobě žádný vztah.