Будьмо обережними Щойно проллється хоч крапля крові,
ми з Робінів Гудів перетворимося на покидьків.
Ріо!
Трясця твоїй матері!
Ріо!
Це ж перше правило, вашу матір!
Бляха!
Дивися…
Пауло, ти пропустила фіолетовий.
Пауло.
Пауло?
Не розумію, чому тато не прийде завтра на мій день народження?
Я тобі вже казала.
Суддя відсторонив його від опіки, про тебе дбатиму я.
Це був не суддя.
Ні?
А хто ж?
Це ти. Ти не хочеш, щоб він приходив до мене.
Так, бабусю?
Ну… Бачиш…
Зараз мама з татом не дуже ладнають.
Але вони розберуться.
Мамо, годі.
Комісаре.
Ракель, я знаю, у тебе вихідний. Але у нас ситуація з заручниками.
Грабіжники не змогли втекти з грішми.
Двох поліціянтів поранено.
Це на Монетному дворі.
Побудь перемовником.
-Присилайте машину. -Вона вже чекає.
Ти взагалі розумієш? Що це за чортівня?
Поясни, що це було. Ти сказилася?
8 ГОДИН ГРАБЕЖУ
Ти стріляла в поліціянта.
Заспокойся. Він з'явився зненацька
і почав стріляти. Що б робив ти?
-Плюнув у нього? -Та насрати!
Що б він зробив? Діяв за планом! Дідько!
Ми це проходили 400 мільйонів раз!
П'ЯТНИЦЯ 18:25
Хіба не казали ні в кого не стріляти?
-Я вирубився від пострілу… -Стули пельку!
Ми з Найробі теж тебе прикривали, стріляли в землю!
А не в людей в упор.
Ранених поліціянтів забирають.
Телефони пов'язані?
Глуши радіо- і бездротові сигнали.
Переходимо на аналоговий.
Дзвони Професору.
Що на вас?
-Що там? -Двох поліціянтів поранено.
Хто стріляв?
Токіо.
Під'єднай для Професора камери.
Ріо зачепило — Токіо відкрила вогонь.
Схоже, у них стосунки.
Дай їй слухавку.
-Що? -Це правда?
-У вас стосунки? -Що ви верзете?
Ні.
Через мене загинув коханий,
бракувало мені зв'язатися з дитиною.
Я стріляла, щоб захистити партнера і себе.
І, пане Професоре, скільки не обдумуй,
не завжди виходить за планом.
Що тут?
Підірвали одне зі сховищ, щоб забрати найсвіжіші банкноти.
-Що з сигналізацією? -Невідомо.
Була лише ручна. Мабуть, працівники увімкнули.
Скільки заручників?
Не знаємо. Музей був відчинений.
-Назви число. -Підтверджено 35 працівників,
охоронців 11, учнів Британської школи 17.
-Що тут робили учні? -У них екскурсія.
-ЗМІ це вже висвітлили? -Ще ні.
Грабіжники банків?
Ще не знаємо. Оброблюємо відео з камер поблизу.
-Він втратив багато крові. -Скільки їх?
Четверо виходили…
Ми думаємо, не менше шести.
Зброя?
Щонайменше три М16, і вони дуже агресивні.
-Спецпідрозділ вже тут. -Так, приїхали першими.
Скажи хоч щось хороше.
Поранені поліціянти…
вижили.
Дякувати богу.
Ходімо.
Що з камерами всередині будівлі?
-Немає сигналу. -Як це?
Просто немає. Не знаю. Може, камери розбили.
Ми над цим працюємо.
-А інтернет? -Вони відрубали кабелі.
Ми їх не зламаємо.
Слухайте мене.
Поліція, громадський захист.
Вимкнути усі телефони.
Розвантажимо реле на даху будівлі, якщо вони дзвонитимуть.
Усі телефонні сигнали з периметра мають іти через нас.
Аналітиків сюди негайно. Чуєте?
-Є план будівлі? -Так, я вивчаю можливості проникнення.
Інтенсивний спокій.
А кажуть, держслужбовців занедбали.
Що ти робиш?
У нас невелика перерва.
Їм треба стати табором,
відправити нам дрона,
проглянути мапи будівлі…
Треба дати їм час на організацію.
А чому Токіо каже, що ви не разом?
Бо ми не разом.
То чого я щоночі чув, як її спинка ліжка довбить стіну?
Думаєш, вона о 5:00 ранку вчиться танцювати самбу?
Гадки не маю.
Танцює самбу чи спить нервово.
Скажи-но…
я схожий на йолопа, якому можна брехати в обличчя?
Жартую.
Я б і сам танцював з нею самбу.
Може й спробую.
Ти помиляєшся.
У мене на неї серйозні плани.
Серйозні?
Наскільки?
Облаштувати садочок і слідкувати за будинком?
Саме так.
І наповнити дітьми.
Сядь.
Слухай, хлопче.
Жінки дають тобі секс і розваги, бо вони запрограмовані підкоряти тебе.
Щоб завагітніти від тебе. Після цього тебе не існує.
Це стається під час пологів.
Для батька народження дитини — щастя.
Під час пологів…
ти побачиш між її ногами ядерну головку, яка все знищить.
Ця дивовижна печера, куди ти встромляв, зміниться назавжди.
Поки вона тебе проклинатиме
і проситиме анестезію, обісреться.
Знаєш, що вона цим скаже?
Що більше ніколи не буде сексуальною.
Відтепер ця товстуха
буде центром всесвіту.
Вони всі такі.
Повір мені. У мене п'ять розлучень. Знаєш, що це означає?
Я п'ять разів вірив у любов.
Що коїться у твоїй голові?
Чому тебе зробили старшим?
За мою чутливість до людей.
Тепер бери Ягня і веди в якийсь кабінет.
І не відходь, навіть якби їй довелося змінити тампон.
Добре.
Треба повернутися за 30 хвилин.
Вибач.
Що ж, я… Пробіжуся трохи.
Розімну ноги.
Так. Подихай повітрям.
Опанувати нову мову легше, ніж здається.
Треба просто дозволити семантиці…
Ходімо.
Не бійся. Я відведу тебе в інше місце, щоб ти відпочила.
Добре?
Ракель, усі комунікації з будівлі
через телефони чи рації, без мобільних. Добре?
Викликай.
Хочу поговорити з грабіжниками.
Анхель! Якого біса тут робить полковник Прієто?
Не знаю.
В будівлі, де друкують гроші, стріляють.
Думаєш, розвідка не приїде?
Ракель, на лінії Монетний двір.
Комісаре, зв'язок установлено.
Алло.
-Добрий вечір. -Це Ракель Мурільйо,
голова переговорів. З ким я говорю?
З головою грабежу.
-Голос змінено. -Розчищаємо сигнал.
Як справи у ваших колег?
Поки що загиблих немає.
Я радий.
Я щиро радий.
Пробачте, ваш голос дивно звучить.
Так, мої вибачення за цей металевий голос.
Та ви маєте розуміти, що я мушу приховувати свою особистість.
У разі, як нам нададуть вертоліт до Бразилії.
Так ось, що вам потрібно? Вертоліт?
Зараз мені потрібно говорити з тим,
хто не зволікатиме. Хто не доповідає начальству,
розвідці або мамі, перш ніж сказати так чи ні.
Тоді вам потрібен президент.
Оскільки він зайнятий керуванням країною,
спробую його для вас замінити.
Ще питання?
Так.
Що на вас?
-Що? -Як ви одягнені?
Ви згодні, що одяг багато каже про людину?
Слухайте, я не проти відповісти,
але ви маєте знати,
що цю розмову слухають розвідка, техбригада,
бюро зв'язку, голова спецпідрозділу і ще кілька служб.
Тоді буде чемним усім привітатися й назватися.
Панове, дуже радий.
Пробачте, що не називаюся. Звіть мене Професор.
Так мене всі кличуть.
Добрий день, я Анхель, заступник інспектора поліції.
Радий знайомству, Анхель.
-Добридень. -Добридень.
Як ваші справи?
Чудово, дякую. А ваші?
Який зворушливий момент. Тепер скажіть мені…
що вам потрібно?
Час.
Щоб усе владнати. Послухайте, пані інспекторе,
для втечі нам би вистачило кількох секунд,
але ми чудово підготувалися оборонятися.
Постарайтеся обійтися без інтервенції.
Вам можна довіряти?
Абсолютно.
Але щоб я довіряла вам, ви маєте мені щось дати.
Звільніть школярів, вони неповнолітні. Так усім буде краще.
Але інспекторе, ви не сказали, що на вас.
Сірий костюм.
Блакитна сорочка.
Чорні черевики на підборах і…
Думаю, цього поки вистачить.
Тепер я вас краще уявляю.
Але, інспекторе, жіночі костюми бувають зі штанами або спідницею.
Тож я попрошу наступного разу
описувати детальніше.
Я обдумаю ваше прохання.
Що за ненормальний з 60 заручниками заграє з перемовником?
Ні.
Він надто спокійний для ненормального.
Хай над ним увесь день літають вертольоти.
Жодної їжі, води чи інших вимог. Зрозуміло?
Пробачте, інспекторе.
Не думаю, що вони здадуться, бо ви забрали десерт.
Ми з головою спецпідрозділу
вважаємо за необхідність інтервенцію.
Якби хотіли бійню, як у московському театрі,
звернулися б одразу до вас.
На жаль, ви тут лише висловлюєте думку.
Прошу, інспекторе.
Не треба так оборонятися. Я хочу допомогти.
Я знаю, що у вас важкий період.
Якщо ви натякаєте на менструацію, то ні. Дякую, що спитали.
Натякаю на скаргу на домашнє насилля на вашого колишнього чоловіка.
А розвідка добре працює.
-Ви жодної спальні не оминули. -Служба внутрішньої безпеки теж.
Вони вважають вашу скаргу безпідставною.
Ваш колишній відбудував своє особисте і професійне життя.
Та деякі жінки мстиві.
Слухайте, не знаю, ви мерзенний
чи просто впертий.
Якщо комусь цікаве моє особисте життя,
знайте, що справу передано далі,
розбиратися судді.
Дякую за вашу чутливість,
полковнику.
Вхідний дзвінок на музейному реле.
-Записуйте. -Вже.
Зробіть гучніше. Будь ласка, тишу!
-Як це — не прийдеш на вечерю? -Я працюю. Вибачся перед мамою.
-І сестрою. -Повірити не можу!
Попроси в них вибачення.
Прошу, повір мені. Люба, не дорікай мені.
-Альмансо! -Мені треба йти. Люблю тебе.
Відбій.
Це був Альманса!
Нащо я тут?
Усе добре.
Я тебе охороняю.
І все. Одягни червоний комбінезон.
Гаразд.
А як не вийде? Якщо план провалиться?
Тоді буде як завжди.
Ґрати, цигарка на внутрішньому дворі,
чотири креветки на Різдво.
-Відвідування. -Але уявіть, що буде, якщо все вийде.
-Що ми робитимемо з грішми? -Так, я куплю «Мазераті».
Колір — небесно-блакитний.
І студію бойових мистецтв.
-Уявляю. -І нічний клуб.
Але клуб триповерховий.
З колонками, від яких кров з вух.
Вистачить і три мільйони.
А для тебе нові легені. Бо ти свої зірвав у шахті.
Витратиш гроші на пару легенів?
От дурниці!
А де ти в біса візьмеш ті легені?
Є люди, що продають нирки. Хтось і легені продає.
А я хочу…
Виноробню в Провансі.
Виноградник на 100 гектарів для свого вина.
Дубові бочки.
Ти ж можеш піти в супермаркет і купити будь-яку пляшку.
Навіщо весь цей клопіт?
Це мистецтво.
А я хочу острів.
-Візьми й мені. -І мені.
-Троє — це вже натовп. -Цілий архіпелаг.
Ні, я хочу маленький острів
з великим будинком,
з балконом над морем.
Щоб виліз із ліжка і стрибнув у воду.
Хоч хтось розумний.
Спочатку треба владнати свої справи.
Принаймні, мені.
А на те, що лишиться,
літак. І сама пілотуватиму.
А найняти гарячого пілота?
Ні, ти не розумієш. Глузуватиму з диспетчерської,
кажучи: «Дайте смугу для психованої».
Якщо ми все це здобудемо, скажімо,
за велику ціну. За дуже велику.
Навіть тоді
в нас лишиться ще багато.
Якщо грабувати з розмахом,
мрійте з розмахом.
Я б записав альбом. У стилі коррідо.
З отаким обличчям на обкладинці.
Як Бертін Осборне, але на 30 кг важчий.
Бертін співає ранчеро, а я сказав, коррідо. Це різні речі.
Тату, покажи їм, що таке коррідо.
-Та ні. -Ну ж бо!
Заспівай!
Ти ж їх любиш.
Співай!
Вдалині від твоїх губ
Вперше заплакав я
І прокляв той самий день,
Коли ми зустрілися.
Я хотів тебе в дружини,
Але доля була вперта:
Я шукав твого кохання,
А навколо самі смерті.
Маріє, кохання мого життя,
Я тебе завжди любитиму.
Але я тебе загубив,
І більше нам не зустрітися.
Вставайте!
Ну ж бо.
Знімайте маски.
Знімайте маски!
Будьте слухняними.
Сталося дещо непередбачуване…
і, попри ці гелікоптери,
нам дадуть кілька годин перемир'я,
ви зможете відпочити.
За кілька хвилин ми роздамо спальні мішки,
воду і сендвічі.
І я попрошу вас про послугу.
Зніміть ваш одяг.
Ми роздамо червоні комбінезони, як у мене.
Вам так буде зручніше.
Пробачте, пане. Не хочу втручатися,
але тут є люди з хворобами серця,
вагітні жінки, діабетики, підлітки…
Благаю вас відпустити найбільш уразливих.
Не думаю, що вони зможуть пережити ніч.
-Та хто ти такий? Клятий Ґанді? -Ні.
Спокійно, Денвере.
Він мій друг. Ми з ним обидва кіномани.
Візьми пістолет.
Я тебе не прошу взяти пістолет — я тобі це наказую. Бери.
-Прошу… -Бери.
Націль на мене.
-Ні, будь ласка… -Я сказав націлити.
Це клятий наказ. Націль на мене! Сюди!
Тепер стріляй.
-Що? -Стріляй.
-Благаю…
Ні, прошу!
Або ти в мене, або я в тебе. Маєш десять секунд.
Одна, дві, три,
чотири, п'ять, шість, сім, вісім, дев'ять…
Артуріто, вони не справжні. Але ти молодець, дуже добре.
Це подарунок. Лиши собі.
Тепер ми роздамо фальшиві пістолети.
Нам скоро знадобиться ваша співпраця.
І, як ви бачили, треба просто підкорятися.
Довіряти нам
і коритися.
Знімайте свій одяг.
Добре.
-Що на вас? -Ракель.
Жодних рацій, мобільних абощо.
Жодної радіочастоти зсередини.
Вони що, спілкуються чашками на дроті,
щоб без сигналу?
Не знаю, чашкою, чи вони глухонімі, але радіочастот не виявлено.
Що тут роблять броньовики?
Ми заходимо. З усім.
Лише якщо я накажу.
Я головна, і я не наказувала.
Наказ згори.
Мені хтось скаже, що відбувається,
чи подзвонити міністру внутрішніх справ?
Що, в біса, коїться?
Всередині вкрай важлива людина. Розумієте, що це означає?
Ні. Я не належу до вашої розвідної ватаги, тож не розумію.
Вони зайдуть.
Зайдуть, бо в нас буде Ягня.
Елісон Паркер.
Дочка Бенджаміна Паркера, посла Британії.
І близького друга королеви Англії.
Тому ми мусимо увійти.
Якщо не зробити це зараз, завтра дізнається вся країна.
Вони думатимуть, ми не в курсі.
Думатимуть, що приховали це від суспільства.
Сьогодні вона заручник.
А завтра буде головною ціллю, на неї наставлять усю зброю.
Ви цього хочете?
Тому вони зайдуть першої ж ночі.
І зроблять це до 4:15.
Бо о 6:30…
починається день.
Уявіть, що це означатиме для Іспанії. Криза з британською заручницею?
І хай заходять, не дуже все обміркувавши. Так у нас більше шансів
виграти перший бій.
Інспекторе Мурільйо, ми заходимо негайно. І дівчину виведемо живою.
Мені треба поговорити з тобою. Я обіцяю…
Замовкни! Через тебе нас вб'ють!
Схоже, ти не любиш боса.
Звідки знаєте, що це він?
Я все про вас знаю.
Вивчала.
І бачила тест у тебе на столі.
Не важко здогадатися, хто батько.
Він не оцінив?
Що сказав? Не хоче відповідальності?
Від дитини відмовитися непросто.
І що робитимеш?
Аборт.
Штурмові загони один, два і три, готуйтеся.
Ми заходимо.
Пішли!
Команди один, два і три, готуйтеся.
Зараз.
Перша група, заблокуйте головний вхід.
Стежте за дахом і флангами.
-Так. -Берліне…
-Заходять. -Вже йду.
Народ!
Настав час!
Час виконувати мої накази!
Ходімо.
І так служби нацбезпеки
зробили саме те, про що казав Професор.
Але, коли він це розповідав вдень за містом,
у нас не було відчуття, що нам прострелять голову.
Вони зайдуть з цих чотирьох місць:
головний вхід, вантажна зона,
запасний вихід і дах.
Охороняйте усі виходи. Нікого не випускати.
Але вони чекатимуть.
Чекатимуть, доки штурмовий загін
вивчатиме територію.
Вони зайдуть з вантажної зони.
Ну ж бо!
Вони вже біля дверей.
Гаразд.
Заводьте перископ.
Пішли.
Ракель, вхідний дзвінок з телефону заручниці.
Елісон Паркер.
Зроби гучніше.
У нас на зв'язку новий слухач.
Я не слухач — я заручниця, мене викрали.
Мене звати Елісон Паркер. Я донька посла Британії.
Це прямий зв'язок.
Я дзвоню з Монетного двору.
Перервіть зв'язок негайно!
-Зараз! Відбій! -Перервати зв'язок!
Нас одягли як викрадачів.
Полковнику, є зображення.
Що це, в біса, таке?
Нам дали зброю і маски.
Наблизьте. Стоп.
Не зрозуміло, де хто.
Наземний кулемет Браунінг.
От сволота.
Зайдете — постраждають невинні.
Вони прикриваються заручниками.
Невідомо, у кого стріляти.
-Не заходьте. -Дайте відбій. Відбій.
-Не заходьте, благаю. -Ну ж бо!
Покинути позиції. Відбій операції.
Інспекторе.
Полковнику, далі самі.
Я не хочу мати з цим справу.
Таким чином ми виграли перший бій першої ночі.
Не вступаючи в бій і при глузді.
А 20 хвилин по тому…
почали робити те, по що прийшли.
Тепер до найцікавішого.
Ми будемо працювати.
Зі мною: Торрес,
Санчес, Бієзма,
Ленон, Ватсані,
Моліна, Ґарсія,
Домінґо, Дебора.
-Матео. -Ви туди.
Мойя, Перес…
Ходімо.
Тож…
Усе має працювати цілодобово.
Наче у нас техно-пияцтво.
За кожну зупинку втрачаємо пів мільйона.
Технічні поправки кожні три години.
Чорнила та офсети теж.
Тепер ви знаєте.
Радість, свято та ентузіазм.
Найоплачуваніша робота в історії.
А саме 2,4 мільярда євро.
Може, більше. Дивлячись, скільки протримаємося.
Боже мій! Це просто неймовірно!
Очманіти як круто!
Народ, наше бабло!
Безкофеїнову каву.
Вітаю. Це автовідповідач Марібі. Лишіть повідомлення після сигналу.
Мамо, я закінчила. Зараз 6:00…
Пробачте, у вас є зарядний для телефона?
Ні.
Хочете мій?
Правда? Ви не проти?
-Ні. -Впевнені?
Дякую.
У мене кілька дзвінків.
-Без проблем. -Дякую.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда фона?