Těžko bychom hledali živější basketbalový zápas než ten následující.
Francie i Německo mají ve skupinové fázi po dvou výhrách.
Vítěz ovládne skupinu.
Oba tyto týmy se za týden v Paříži utkají o nejvyšší umístění.
Schröder získává míč a po rychlém přechodu je z toho koš.
Schröder, přihrávka. Wagner, trojka…
Trefa! Padá mu to tam.
Německo chce zvýšit svůj náskok.
Wagner a další koš!
Němci zatím Francii vážně drtí.
Do toho, jedeme!
Hoši, buďte stále pozitivní.
Do toho!
Německo vede nad pořadatelskou zemí o 21 bodů.
Skoro se tomu nechce věřit.
POLOČAS
Proč jsme tady? Co chceme?
Chceme zlatou medaili?
Nevíme, co chceme.
Úplně nás rozebrali.
Nikdo se neuvolní.
Nikdo nezakončí.
Pořád nám staví clony.
Mění hru, a my na to nereagujeme.
Tlačí nás doprostřed. Nedokážeme útočit a překonat jejich clonu.
Ano, chceme zlato z olympiády. Zatraceně!
Loni nás úplně přejeli. Letos se to nezměnilo.
Děláme stejný chyby.
Vysmívají se nám.
A nikdo nic nedělá.
Vypadá to dobře. Jdeme po míči.
Postaví clonu. Je to jeden na jednoho.
Třikrát nám vezmou míč. Tři smeče.
Začněte útočit!
Přihrávejte si. Střílejte.
Nejsme jako oni, jsme lepší. Takhle to nepůjde.
Kdykoliv vyhrajeme, tak jen s horšími týmy a se štěstím.
Pokud chceme porazit je, musíme táhnout za jeden provaz.
Ne takhle.
Do prdele.
ZLATÁ PALUBOVKA
Štvalo mě, že nás úplně rozebrali.
Přijeli nás rozdrtit, což se jim povedlo.
Můžeme zareagovat a vrátit jim úder?
Ta motivační řeč o poločase byla potřebná.
Situace si to žádala a na hráče to mělo vliv.
Batum má na hráče větší vliv než kdokoliv jiný v týmu.
Batum je volný a trefa!
Francouzskému týmu se snažíme vštípit,
aby začal hrát obětavě a bojovně.
To podle mě musí být naše hlavní síla.
Když prohrajeme, nic to neznamená. Do čtvrtfinále postoupíme tak jako tak.
Ale musíme se pokusit hrát správně.
Bojovat a napadat, ať postoupíme k dalšímu zápasu.
Boj vás drží ve hře a dá vám naději,
hlavně na této úrovni.
Německo je…
Mistrem světa není jen tak.
Náhodou se jím nestanete.
Wagner…
Franz Wagner!
Byli lepší než my.
Bojovali jsme, ale nestačilo to.
KONEČNÉ SKÓRE
V tom zápase to chtěli víc než my,
což pro nás může být dobrá lekce,
protože s takovou hrou můžete porazit kohokoliv.
Otázkou je, jak jim to půjde v útoku?
To se ještě ukáže.
Domino, sakra.
Deset.
PIVOT
Vymyslel jsem pravidla, aby to bylo soutěživější.
Chce to nějaký důsledky.
Za nejmíň bodů je 15 kliků.
A jak vidíte podle jeho ramen,
klikuje docela často.
Klikuje hodně často.
- To snad ne! - Sakra!
Co jsem říkal?
- Co to říkáš? - Sakra!
O čem to sakra mluvíš?
- Víš? - Zase klikuje?
- Mám jich 15. - Ne, on.
To je hovadina.
Ne, kámo.
Comeback!
STADION PIERRA MAUROYE PŘÍSTUP NA STADION
Na stadionu Pierra Mauroye se odehraje zajímavý zápas mezi USA a Jižním Súdánem.
Pro USA je zřejmě největší problém nasazení hráčů, hlavně Jaysona Tatuma,
hráče a šampiona z NBA, který si v prvním zápase nezahrál.
Je to jeden z nejúspěšnějších hráčů NBA, takže chápeme, že to rezonuje,
ale nikdo nečekal, že bude Kevin Durant na olympiádě ve své vrcholné formě.
K vítězství nám může dopomoct všech 12 hráčů v týmu.
Je důležité,
že až přijde váš čas, musíte podat výkon,
nebo vás nahradí jiná legenda. A v tom tkví síla našeho týmu.
Bam je jeden z nejpůsobivějších lidí, jaké jsem kdy poznal.
Má obrovskou víru v to, co dělá,
ale podřizuje se týmu a skupině, což chce neskutečnou sílu.
Když přijde na týmovou poradu, s každým spoluhráčem si plácne.
Nikdy nezapomene. Každý den je pro něj skvělý.
Je to superstar a hvězda NBA.
Má zlatou medaili z roku 2021.
Ale co se osobnosti týče, je to docela obyčejný kluk.
Bam je jako hráč všestranný.
Když dáváte dohromady olympijský tým, chcete v něm všestranné talenty.
Musíte najít hráče, kteří k úspěchu nepotřebují míč,
ale i tak mají na hru vliv, a Bam je jedním z nich.
Ubrání kohokoliv na světě. Ubrání doslova kohokoliv.
A pak se do toho dá a nastřílí vám přes 20 bodů
a má přes deset doskoků.
Dost možná je to jeden z nejpodceňovanějších basketbalistů.
Jeho mámě jsem řekl, že na svého syna musí být moc hrdá.
A na to, jaký je,
i když už toho dokázal tak moc
a jako basketbalista má skvěle našlápnuto.
Kde je? To je můj Bam.
- Řekni mu, kam má jít. - To se teď snažím vymyslet.
- To je můj dres. - Teď musíš fandit USA.
Číslo 13, Bam Adebayo.
Jo!
Když mi bylo 12,
neřekli byste, že budu hrát na svý druhý olympiádě
a že mě tu bude sledovat máma.
Nikdy bych…
Teď jen sklízí plody své těžké práce.
Ale no tak!
Jižní Súdán je ve vedení. Shayok dává dvoubodový koš.
Podívejte se na to!
Přišel o míč!
Bame, jdeš do hry.
Jo!
Je to neustálá připomínka toho, že jsme kdysi neměli nic.
Doslova nic.
Je to po deseti bodech.
Do hry nastupují Bam Adebayo, Anthony Edwards a Jrue Holiday.
Musíte je zastavit.
Vyrůstal jsem na venkově v Severní Karolíně.
- Seber ho! - Míč získává Adebayo.
To je ono.
Dobrá obrana.
S mámou jsme žili z rozpočtu 12 000 dolarů ročně
v malým přívěsu a snažili se vyjít.
Edwards Adebayovi, který visí na obroučce.
Máma neřídila, a do práce chodila pěšky.
V dešti, sněhu, plískanici…
Do práce chodila za jakéhokoliv počasí.
- Adebayo ukazuje svůj rozsah. - Jo! Trojka!
Vždycky dbala na to, abych měl čisté oblečení do školy.
Po probuzení jsem si vyčistil zuby, osprchoval se,
nasnídal se, udělal, co bylo nutný, a šel do školy.
Dělala to každý den až do mých 16.
Spojené státy vedly o 20 bodů
a po přestávce začnou s náskokem 19 bodů.
Jako dospívající kluk si něco začínáte uvědomovat
a taky si všímat svého okolí.
„Sakra, jeho dům vypadá takhle. Mají takovýhle auta.
My auto nemáme. Náš dům takhle nevypadá.“
Kvůli tomu jsem dospěl mnohem rychleji než ostatní děcka,
protože jsem si říkal, že mi nevadí, že to nemám.
Máma nám dávala jídlo na stůl
a já mohl být sám sebou
a mít aspoň nějaký dětství.
Bílí, těsně mimo clonu, přehoz.
Adebayo letí vzduchem!
Máma to v životě neměla snadný. A vidět ji v Lille…
Víc si přát nemůžu.
Větší motivaci nepotřebuju.
S mámou jsem vyrůstal v malým přívěsu.
Teď jsme na olympiádě.
Řekni mu, že tohle se nám líbí.
Adebayo pod košem, je to koš.
USA se snaží vyhrát s co největším bodovým rozdílem.
Až do konce nepoleví.
Tak to byla parádička!
KONEČNÉ SKÓRE
Tým USA se do vyřazovací fáze dostal po neskutečných výkonech
a s průměrným bodovým rozdílem 21,3.
To je hodně.
Do vyřazovací fáze postoupí jen osm týmů.
Jakmile se dostanete přes čtvrtfinále,
máte záruku,
že budete hrát alespoň o bronz.
Tam to začne být zajímavé.
Zbývá osm týmů.
Když si je všechny projdete, všichni mají superhvězdy.
Snadný soupeř už na vás nečeká.
V pavouku se může stát cokoliv,
ale no tak, půjdete po týmu USA na obou stranách hřiště?
Spojených států se vůbec nebojíme.
Na tu výzvu se moc těšíme.
Není to tak, že musíme vyhrát vždycky.
Víme, že nás můžou porazit, a musíme být lepší a připravení.
O zlato se hraje vyřazovacím způsobem.
Je to prosté.
Musíte vyhrávat.
Úterý, osm týmů, čtyři zápasy.
Které z těchto čtvrtfinále bychom si neměli nechat ujít?
Kanada versus Francie. Bude to strhující.
Je Francie dobrá?
To je dobrá otázka.
- Francie nehraje dobře. - Hraje otřesně.
Je to oficiální, tým Francie je v troskách.
Před pár dny ji potupilo Německo.
Evan Fournier po zápase řekl toto:
„Nejlepší obrana je teď útok. Už se nehraje jako v 90. letech
a po roce 2000, kdy se bránilo z půlky. Útok je nezbytný.“
Zpochybňuje celou filozofii Vincenta Colleta.
„Taky nám nejspíš chybí základy.“
Ty jo. Dobře, Evane.
Evan je hodně soutěživý.
Výhra je pro něj vždy na prvním místě.
Někteří lidé jsou spíš takoví tišší zabijáci.
On ne. Je dravější.
Nebojí se okamžiku.
Evan Fournier chce pokaždý střílet ve velkým stylu.
Myslí si, že se trefí, a vy si to myslíte taky.
Ničeho se nezalekne.
To na něm mám rád.
Nepodlehne tíze okamžiku. Vezme míč a hraje.
A to potřebujeme, pokud chceme postoupit.
Hodně se o tom mluví. Včera nám nakopali zadek.
Budeme pod jiným tlakem, protože hrajeme doma.
Budeme si to muset odmakat
a mít koule na to,
abychom ten turnaj, tlak a všechno kolem ustáli.
Tohle ukazování prstem nám nepomůže.
Každý se musí podívat do zrcadla.
Nadšení cítíme z celé země.
Je to jedinečná příležitost.
Proto musíme zůstat vyrovnaní a dát do toho úplně všechno.
Prostě se to stalo. Jsme tam, kde chceme být.
Jsme ve vyřazovací fázi. Chyby už si dovolit nemůžeme.
Evan Fournier včera vysvětloval,
že nejlepší obrana je útok.
Máte pocit, že to celý tým přijal za své a že si rozumíte?
Co nám k tomu můžete říct?
Zaprvé, Evan Fournier není tým. Je to jen Evan Fournier.
Je to politováníhodné a nepřijatelné prohlášení,
za které musí nést odpovědnost.
Mluvit může jen sám za sebe.
Řekl jsem, co jsem chtěl, a nic dalšího k tomu nemám.
Ne, to vůbec ne.
Stojím si za tím, co jsem řekl.
Mrzí mě, že to tak Vincent cítí. Nechtěl jsem…
Nechci, aby si to vyložil špatně. Jen se chci posunout.
Motivuje mě jen to, abychom vyhrávali a hráli dobře.
Kolik bodů jsme to včera uhráli?
Sedmdesát jedna.
Se 71 body v další fázi turnaje nikoho neporazíme.
Chce, abychom byli lepší, a ví, že teď přišel čas něco změnit.
Mít takovou podporu je skvělé.
Ale s ní cítíte i ten tlak,
který k tomu patří.
Hraju pro něj od roku 2014.
Vede si dobře.
Žádný dodatečný tlak z jeho strany necítím.
Soustředíme se na to, co je před námi, bereme to zápas po zápase a zatím
se nám to celkem daří.
Jsme Kanaďané, a polovina musí být francouzsky.
- Protože jsme bilingvní země. - Já bilingvní nejsem.
Umím: „Je m’appelle Dillon, comment t’appelles-tu?“
ROZEHRÁVAČ
- To zní dobře. Ale nerozumím ti. - Můžu ti odpovědět: „Ça va bien, et toi?“
No teda. Předvádíš se.
„Puis-je aller aux toilettes?“
Můžu jít na záchod.
To je všechno.
Chci připít na naši hvězdu Jaxe Brookse.
BRATR DILLONA BROOKSE
Díky, Dille, že jsi nás sem pozval a umožnil nám být toho součástí.
Je nám ctí, že s námi sdílíš svůj sen, a těšíme se na fandění o zlato, příteli.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Podle mě jsem nepochopený.
Na hřišti hraju jako hráč, kterého se všichni bojí,
který střílí jako někdo, kdo všem rozbije hubu a nadává
bez ohledu na dění kolem.
Ale když jsem mimo hřiště, vydechnu si a jsem zase Dillon Brooks,
však víte, milej kluk, který rád tráví čas s rodinou a přáteli.
Jako malýho jsem tě brala na zápasy Raptors.
Byl jsi děsně neposedný dítě.
Ale na zápasech byl jako přibitý.
Soustředil ses na hru a vždycky jsi chtěl program.
- Vždycky. - Jo. Musel jsi ho mít.
Pak jsi seděl v posteli a ten program sis pořád četl.
Nikdy sis nečetl, ale tyhle programy jo.
Byl jsi úplně soustředěný,
sledoval jsi zápasy z dob Vince Cartera a Raptors.
Jo. Nevadilo mi, že je chvíli klidný.
V klidu vydržím u basketbalu a Příběhu hraček.
- Jo, Příběh hraček. - U toho taky.
- Zbožňoval Woodyho. - To jo.
Je jedno, co si o mně lidé myslí. Vím, kdo jsem.
Vypracoval jsem se v hráče, kterým jsem, a pořád se zlepšuju.
Když jsi hrál před dvěma roky, pomlouval jsi Jamaala Magloirea.
- Jo. - A pak jsi na něj křičel.
- „Tohle je můj dům.“ - Jo.
Jamaal ti něco řekl. Seděla jsem u hřiště, podíval ses na mě a řekl: „Že jo, mami?“
A já si říkala…
To si pamatuju.
Byl to skvělý den.
Ten zápas jsme vyhráli.
Byl to skvělej den.
Je to výjimečný okamžik. Všem děkuju, že jste přišli.
Mám z toho radost.
A moc rád vás všechny vidím.
PAŘÍŽ, FRANCIE
Přesun do INSEP na zbytek turnaje pro nás znamenal hodně.
Je to naše základna. Hrávali jsme tu zamlada.
Pomohlo nám to soustředit se na úkol před námi.
Do čtvrtfinále zbývají tři dny.
Jsme tu moc rádi. INSEP je jako druhý domov.
Je to akademie pro nejlepší francouzské sportovce.
Jako teenager a budoucí profesionál nechcete být nikde jinde,
protože tu na jednom místě denně trénují nejlepší francouzští basketbalisté.
Po návratu sem jsem si připadal jako teenager.
Proto za nároďák hraju rád.
Cítíš, že atmosféra a energie je jiná.
Víme, proč tu jsme. Víme, co dokážeme. Teď to jen udělat.
Máte pocit, jako by vám bylo zase 13 nebo 15.
A je to fajn pocit, protože tu panuje rodinná atmosféra,
kterou si v nároďáku chceme udržet.
Pak se přenáší i na hřiště.
Potkali se tu moji rodiče.
Oba se věnovali judu.
Táta se stal trenérem národního týmu.
Jako malej kluk jsem tu byl pořád,
potkával tu sportovce a tenhle životní styl mi nebyl cizí.
Poznal jsem tu svou ženu.
Tohle místo pro mě má zvláštní význam.
Kanado, co potřebujete udělat k výhře?
Na dalším soupeři by nám vlastně ani záležet nemělo.
Je to spíš o nás, naší připravenosti,
pospolitosti a víře.
Musíme to zvládnout.
DEN PŘED ČTVRTFINÁLE
Kanadě se rýsuje příležitost.
Míč má Nash.
Nash. To byl útok.
Míč se bohužel dostal do zámezí a rozehrávat bude Francie.
To byla velká chyba.
Na olympiádě jsme vyhráli skupinu, porazili jsme neuvěřitelné Srbsko.
Vítězství ve skupině nám dalo velkou naději.
Ve čtvrtfinále jsme se utkali s Francií a prohráli jsme.
A je konec. Čas vypršel.
Francie si připisuje vítězství nad Kanadou
a postupuje do semifinále.
Určitě je tu podivná podobnost
a máme pocit, jako bychom měli příležitost jim to oplatit.
Kanada vyhrála neporažená a čeká ji Francie, ale teď ve Francii.
To hře dodá nový rozměr a prvek.
Bude to naprostý blázinec a Kanada se musí vypořádat s fanoušky.
Jsou to neuvěřitelně obětaví sportovci.
Je to na něm vidět. Je zklamaný.
Bolí ho to.
Když oslavujete, je to to nejhorší, co můžete udělat.
Měl jsem pocit,
že jste proti Srbsku zapsali emocionální výhru, možná úplně nejlepší.
Nevím, jestli se vyplatí ty emoce projevovat jen na truc.
Protože nechci mít pocit, že pokud si připíšeme emocionální výhru,
tak to nějak ovlivní náš další zápas.
Šli jsme do války…
Chyby děláme všichni.
Když se tak stane,
musíte k sobě být upřímní, abyste se z toho poučili.
Právě teď je to větší než kdokoliv z nás.
Musíme pochopit, že čtvrtfinále je
nejspíš jeden z našich nejdůležitějších zápasů,
hlavně na této olympiádě.
A během 40minutového zápasu, ve kterém jde o vše, se může stát cokoliv.
Dobrý úhel. Přihraj.
Na svoje místa.
Zápas s Francií bude hlučný.
Bude plný energie a vášně, kterou budou fanoušci projevovat.
Musíme s tím bojovat.
Těším se. Bude to můj oblíbený zápas.
Olympijský zápas proti Francii? Pro takový zápasy dýchám.
Máme skvělý tým, který se může do historie zapsat na hodně dlouho.
Náš tým je velmi oddaný a všichni jsou na jedné vlně.
V basketbalu potřebujete kamarádství a sladit se, čehož jsme podle mě dosáhli.
V týmu máte tolik kluků, kteří ve svých rolích excelují.
A nikdy nevíte, kdy se uvolní a přejdou do útoku.
Jsme tým, který to chápe a je na to připravený.
A upřímně věřím, že to může být kdokoliv z nás.
Víme, že svou hru postavíme na Shaiovi a Jamalovi.
Taky víme, že iniciativu může kdykoliv převzít Lu,
že ji můžu převzít já a začít tam sázet koše.
Makejte.
Pokud chceme medaili, musíme zvládnout 40minutový zápas ve Francii proti Francii.
O tom přece na olympiádě sníte. Nic víc si ani přát nemůžete.
Jdeme na to.
Vynikáme v presinku. Jasný?
A to si nesmíme nechat vzít.
Musíme napadat, ale bez faulů. Jasný?
- A doskakovat. - Děkuju.
- Na tři. Raz, dva, tři. - Kanada!
Postavíte hru na Wembym, nebo na více hráčích?
Jo, na více hráčích.
Začneme s Dillonem a pak uvidíme.
Dillon je dobrý obránce. Postaví se tomu čelem.
Nebude faulovat a ukáže, co v něm je. Tempo hry určí svou fyzickou silou.
Jak se vypořádává s agresivní hrou?
To řekněte vy mně.
- Mluvíte… - Soupeře postupně unaví.
Mluvíte o tom, že s hrdostí bráníte nejlepší hráče světa. Co máte vy?
Spoustu skvělých hráčů a talentů, kteří se kdykoliv mohou chopit iniciativy.
Mám pocit, že se klukům v těžkých chvílích daří.
A myslíme jen na vítězství.
- Díky, Dillone. - Moc díky.
Je to národní poklad.
Hrát za svou zemi je úplně jiné než hrát za klub nebo město.
Vím, jaký tlak je na nás a na mě vyvíjen.
Osobně ho zbožňuju.
Jsem nejstarší hráč v týmu.
Spoluhráč mi řekl, že když jsem hrál v nároďáku poprvý, byly mu dva roky.
Ale pořád jsem tady,
protože je pro mě jedinečný nosit na hrudi jméno svý země,
hrát v modrém dresu a reprezentovat Francii.
Táta byl basketbalista, takže jsem šel v jeho stopách.
Kdyby mě viděl hrát v NBA,
na olympiádě, mistrovství světa a že jsem kapitánem nároďáku…
Neumím si představit, jak hrdý by na mě asi byl.
Umřel, když mi byly tři roky.
V roce 1991 měl na basketbalovém hřišti mrtvici.
S mámou jsme byli na tribuně.
Bylo to tvrdý. Bylo to náročný období.
Nikdy nepochopím, proč jsem basketbal začal hrát.
Proč mě máma nutila hrát,
protože po něčem takovém
bych své dítě ke stejnému sportu asi nevedl.
Ale věděla, jak moc ten sport zbožňuju.
A byla to pro mě terapie.
Ze všeho nejvíc mi chybí to,
že nevidím jeho reakce na to,
co dělám posledních 15 20 let.
Nicolase Batuma jsem poznal jako hlavní trenér v Le Mans.
Když přijel, právě mu bylo 15.
A okamžitě mezi ostatními vyčníval.
Ohromila mě lehkost, s jakou se pohyboval.
Ještě nebyl hráčem, jakým se stal později,
ale i tak jsme věděli, že ho čeká skvělá budoucnost.
Bylo mi 15 let.
Řekl mi: „Začneš trénovat s námi.“
A pak jsem se posunul výš.
V 16 nebo 17 mě nechal hrát, v 18 mě vzal do týmu
a pak mě vybrali do národního týmu.
O rok později se chopil nároďáku a já pod ním odehrál svůj první rok.
Takže jsem pro něj a s ním pracoval posledních 20 let.
Pokud je chcete porazit,
musíme najít slabiny v jejich obraně.
Vím, že na mě na každém tréninku, zápase nebo ve videu křičí úplně stejně,
jako by mi pořád bylo 15.
Ale takový vztah spolu máme. Není to nic osobního.
Chce, abych byl skvělý už od mých 15 let. A to je úžasný.
Ohledně zítřka si nebudeme nic nalhávat.
Klíčem je nasazení a odhodlání.
Tam to všechno začíná.
Vím, že všichni chcete vyhrát.
Chceme to všichni. Úplně.
Mít nasazení je nezbytné, ale musíme ho správně nasměrovat.
Je to velmi silný tým.
Za mě je to na tomto turnaji druhý nejlepší tým po USA.
Ale máme na to, abychom to čtvrtfinále vyhráli.
Nepřemýšlejme o tom, co bude dál.
Musíme myslet na to, s čím půjdeme do hry.
Jak vytvoříme podmínky pro náš úspěch?
Odpověď je, že spolu.
ČTVRTFINÁLE
Basketbal hrajete právě proto.
Na olympiádě jste právě proto.
Nejde o sérii, stačí vám jeden zápas.
Teď to bude basketbal velkých kluků.
Nic pro děti, jen pro dospělé muže.
Potřebujeme tři věci, abychom ten zápas zvládli.
Musíme ustát domácí fanoušky.
Jak? Jejich energii použijeme proti nim a budeme držet spolu.
Zadruhé.
Když nás rozhodčí podělá, nebudeme na to reagovat.
Budeme hrát dál, protože tím ukážeme, že jsme tvrdí,
a soupeř uvidí, co v nás je.
A zatřetí.
O výsledku nerozhoduje první, druhá nebo třetí čtvrtina,
ale až ta čtvrtá.
Musíme hrát celých 40 minut. Jasný? Každý míč je důležitý.
Jdeme na to. K sobě.
Tohle je začátek příběhu.
Je to mimořádná příležitost.
Tento zápas se od běžného liší tím, že překonáváme sami sebe.
Sami sebe překonáme jedině společně.
Na to nejsou připraveni, protože se na to připravit nedá.
Ani sami nevíme, jak vysoko se dostaneme.
Budeme nezastavitelní a půjdeme jim po krku.
Půjdeme do každého doskoku.
Budeme běhat jako démoni.
Do obrany se budeme vracet jako nikdy.
Večer možná padnete vyčerpáním, ale dáme tomu úplně všechno.
Od začátku turnaje se nám úplně nedaří.
Dnes se to změní. Jdeme na ně!
Jdeme na ně!
Spolu!
- Francie! - Spolu!
Jdeme na ně.
Pokusíme se užít si to.
- Na tři. Raz, dva, tři! - Kanada!
Tak jdeme na ně!
Pořadatelská Francie chce na turnaji pokračovat.
Soupeřem jí je jeden z nejlepších týmu světa.
Ve hře je místo v semifinále. Vítěz se utká s Německem.
Yabusele střílí.
A je to trojka!
Doslova mám pocit, jako by došlo k zemětřesení.
Je to tu jiné než v Lille.
- Ano. Skvělá přihrávka. - To je on.
Dokonalá Yabuseleho přihrávka.
Řídí to tu Cordinier. Chystá se na trojku.
Trefa!
Francie začíná třemi trefami ze tří.
Únik pod koš, odražení Wembym.
Další rychlý protiútok Francie. Cordinier. Ze stejného místa.
Stejný výsledek!
Odřízneme je. Hrají z oblouku tři na čtyři,
dva mění pozice.
Francie teď nic nekazí.
Na svá místa. Běžte…
Zatraceně. To byl faul.
Brooks. Zastavuje se.
Skáče pod koš.
Ale nezakončil. Přišel o míč.
Musíme mít mentální stabilitu a odolnost.
Protože to bude náročná hra
a nejsme tak silní.
Seber mu ten míč!
Barrett získává míč. Nedokázal si ho udržet.
- To je směšné. Wemby! - Proboha.
Přihrávka. Lessort, dva body.
Objevil se odnikud.
Faul! Co děláš, kámo?
- Trestné hody jsme ještě neházeli. - Tohle není…
- Není to fotbal. - Nevím. Hledejte dál. Pokud chcete…
Tohle není fotbal. Nemůžeme hrát dál.
Fournier.
Mimo clonu. Fournierův lob.
- Úžasný lob. - Lessort zakončuje.
Francie v první čtvrtině dominuje na obou stranách hřiště.
Kanada dostala na začátku pořádnou facku.
Chodí pod koš.
Pochopili soupeřovy slabiny a mají možnost jich využít.
Fauly kanadského týmu se ve druhé čtvrtině kupí.
Měli byste pískat všem stejně.
Nechte nás hrát!
Náskok nyní činí 15 bodů.
Kanada teď nemá rytmus. Tenhle hráč to teď musí rozjet.
A je tu S. G. A. Ladný koš ze střední vzdálenosti.
Získává dva body.
Shai je jedním z nejlepších.
Když něco nejde podle plánu,
často dokáže vnést do hry naději.
S. G. A. proměnil dvě střely ze dvou.
Shai Gilgeous-Alexander. Střílí a trefa.
Tohle je příliš dobré.
Je tu. Konečně. Jdeme na to.
Kanada!
Lessort faulován pod košem.
A pak tam bylo nějaké strkání.
- Jaký je poměr trestných hodů? - 16:6.
Hej! Na trestné hody je to 16:6!
- Ntilikina je faulován. - A sakra!
Hoši, moc faulujeme. Jo. Máme 20 minut na nápravu.
Už jen 20 minut.
Nepolevujte, zaberte!
Fanoušci na nohou. Francie chce první polovinu zakončit s náskokem.
Yabuseleho trojka.
- Trefa! - Yabusele!
Úžasná první polovina ze strany Francie.
Musíte být sakra lepší.
Nahrnul se na bránícího hráče. Je to…
Je to strašný.
Můžete to písknout?
Prosím. Hraju jako o život.
Mají mentální odolnost
k dohnání 16bodové ztráty?
Pokud budeme hrát dravě…
A trošku osobně.
Dobrá práce.
To je ono, hoši.
- Zopákneme to. - Co uděláme teď?
- Zbývá půlka zápasu. - Co teď?
- 20 minut. - Jo!
- Je to naše. - Jo. To dáme.
Musíme hrát to svoje.
Je to moc snadný.
- Jak se vrátíme do hry? - Obrana.
Jo. Co nesmíme dělat? Co bychom neměli dělat?
- Nefaulovat. - Dobře.
Neustále jsem to na vás pokřikoval,
na trestný hody je to 25:8.
Nechci, aby si někdo stěžoval,
protože to vidí a hrajeme u nich doma.
Jasný? Teď musíme vyhrát tuhle čtvrtinu a zůstat spolu.
Musíme zůstat spolu. Nikdo neříkal, že to bude snadný.
Jdeme se o to poprat. Jdeme.
Jdeme na to!
- Na tři! Raz, dva, tři! - Kanada!
- Spolu! Francie! - Spolu!
Začátek je klíčový!
- Jdeme. - Do toho, hoši.
- Víte, že je to na trestný hody 25:8? - Viděli jsme.
Jo, to prostě nejde. To jsem nikdy nezažil.
Ale pořád… Zápas trvá 40 minut, takže…
Dokáže Kanada dotáhnout 16bodové manko?
Chtěl bych vidět R. J. Barretta.
Za tenhle tým nasázel v průměru 20 bodů za zápas.
A dokáže Dillon Brooks najít skulinu v obraně soupeře? Má bilanci nula z pěti.
Co to sakra je?
Je to nejlepší hráč na hřišti a vy ho pokaždé necháte zfaulovat.
Barrett v kontaktu a je to koš.
Je to právě ta malá skulinka,
kterou se Kanada vrátí do hry?
Dort teď skvěle!
Zvedl míč. S. G. A. je u míče. Dva na jednoho.
Zakončí.
To byla nádhera.
Náskok pomalu mizí.
Kanada ztrácí pouhých 11 bodů.
- Jen tak dál! - Musíme si pro to jít!
Přesně to říká.
- Francie! - Spolu!
Je tu čtvrtá čtvrtina.
Dotáhne to Francie,
nebo Kanada ještě zabere?
Barrett úplně sám. Čistá střela!
Yabuseleho střela.
Běžte!
Další odraz na Powella. Je volný.
R. J. Barrett za obranou. Oddechový čas Francie.
Rozdíl činí už jen pět bodů.
Do toho!
Psychicky musíme…
Musíme makat jako na začátku!
Už to nemáme v rukách, tempo hry určuje soupeř, musíme střílet.
Francie to měla pod kontrolou,
ale Kanada se pomalu vrátila do hry.
Do toho, Evane!
Fournier hledá pod košem Wembanyamu.
Fournier střílí!
A je to trefa!
Nádherný koš.
Evan je… Tenhle zápas ukázal, kdo je.
Hraje se v jeho rodném městě. Vyrůstal nedaleko téhle arény.
V nejdůležitějším zápase turnaje měl neskutečné trefy.
Fournier zvedá míč.
A je to koš!
Poslední dvě minuty. Ve hře je místo v semifinále.
Wembanyama.
Dvě vteřiny. Fournier. Trefa z dálky!
Fournier skóruje znovu!
Francouzští basketbaloví bohové modlitbu Francie vyslyšeli.
Je to jeden z okamžiků, kdy je všechno zpomalené.
Míč letí celou věčnost a vy se modlíte, že tam spadne,
ale v tu chvíli víte, že to vyjde.
Když se trefil, dav explodoval.
A za tak skvělý výkon a střelu v této fázi zápasu si to určitě zasloužil.
Francie udržela náskok a vítězí.
A v semifinále ji čeká odveta s Německem,
které už na pařížských hrách postoupilo.
Ani na chvíli se nezastavili.
Fakt to bolí, kámo. Je to fakt příšernej pocit.
Hráli jako o život. Pro svou zemi.
Podělaných 42 trestných hodů.
Kurva!
Pro nás všechny je to těžká prohra.
Ale můžu vám říct to, že jsme po 24 letech na olympiádě.
Vedli jste si skvěle, máte bilanci 3:1.
Ve čtvrtfinále jsme skončit nechtěli, ale tohle není vaše poslední olympiáda.
Zapamatujte si, jak moc to bolí,
protože až budeme hrát na této úrovni další zápas,
nesmíme na to zapomenout.
Zapamatujte si fyzickou náročnost tohoto zápasu.
Není to NBA. Je to FIBA. Je jim to jedno. Nic nepískají.
Nechají vás hrát, jasný?
Je to jiný styl hry.
Shaii, jsi náš nejlepší hráč. Chci, abys něco řekl.
Jo. Je to hroznej pocit.
Já osobně jsem tu příležitost možná trochu promarnil.
Po zápase mi došlo, že tahle šance přijde až za čtyři roky.
To je sakra dlouhá doba.
Takže vám všem radím, abyste si tenhle pocit zapamatovali.
Tahle příležitost je vzácná, protože přichází jednou za čtyři roky,
a musíme se připravit na rok 2028.
Být v co nejlepší formě.
Tak jo, naposledy spolu. Jdeme na to.
Hlavy vzhůru, vrátíme se.
Vrátíme se.
- Na tři. Raz, dva, tři. - Kanada!
Víme, kdo nás čeká dál.
Opět Německo.
V odvetu s ním jsme doufali.
Co jsem ti říkal, brácho?
Dobrá práce.
Dneska se vám bude možná spát špatně.
Pokud přemýšlíte o dalším zápase,
musíte pochopit, že v sázce je pořád něco.
A že proti našemu dalšímu soupeři máme šanci.
A proč si myslím, že máme výhodu?
Jsou příliš sebevědomí, dokonce možná až arogantní.
Naším cílem je obrátit jejich sebedůvěru proti nim.
Musíme jim vzít sebevědomí.
A uvidíte, že pak zvítězíme.
Jdeme na to.
Spolu.
Francie.
Spolu.
- Francie! - Spolu!
Překlad titulků: Tomáš Pikl