En mer laddad match än den vi nu ska se blir nog svår att hitta.
Frankrike och Tyskland har båda två 2-0 i matcher i gruppspelet.
Segraren vinner gruppen.
Lagen tävlar om en bättre seedning i slutspelet i Paris.
Schröder snor bollen och tar sig över hela planen till korgen.
Schröder passar, Wagner satsar på tre poäng…och sätter den!
Tyskland vill utöka sin ledning.
Wagner sätter den!
Tyskland är överlägsna Frankrike hittills.
Kom igen!
Tänk positivt nu!
Nu kör vi!
Tyskland har 21 poängs ledning mot värdnationen. Det är knappt man tror det.
HALVTID
Varför är vi här? Vad vill vi uppnå?
Vill vi ta guld?
Vi vet inte vad vi vill.
De leker med oss.
Vi skapar inga lägen, gör inga mål.
De screenar hela tiden, de markerar om, och vi sätter inte emot.
Vi står och stampar, gör inga anfall, kommer inte loss.
Och vi vill ta guld i OS? Helvete!
Vi fick storstryk i fjol. Det är ingen skillnad nu.
Vi gör precis samma sak igen. Vi blir utskrattade.
Och ingen gör nåt!
Allt går bra, vi ber om bollen, möts av en mur, en mot en…
Tre passningar, tre dunkningar.
Spela framåt! Passa!
Vi är mycket bättre än så här. Det här är inte okej!
Nu vinner vi bara mot sämre lag, på ren jävla tur.
Om vi ska ha en chans att slå dem måste vi spela tillsammans. Inte så här!
Helvete.
Jag blev förbannad för att vi fick stryk.
De hade kommit dit för att krossa oss, och gjorde det.
Varför kunde vi inte bara slå tillbaka?
Jag tror att det där utbrottet i pausen var välbehövligt.
Det var berättigat och det fick effekt.
Han är den spelare i laget som har mest inflytande på de andra.
Batum har läge, och sätter den!
Det vi försöker ingjuta i det franska laget
är osjälviskhet och kämpaglöd.
Det är det som är vår främsta styrka.
En förlust innebar inga risker. Vi skulle ändå gå till kvartsfinal.
Då kunde vi åtminstone försöka spela rätt.
Kämpa, gå på, och ta med oss det in i nästa match.
Det är kampen som håller en vid liv, som gör att man har en chans på den här nivån.
Tyskland är inte världsmästare utan anledning.
Man vinner inte VM av en slump.
Wagner…
Franz Wagner!
De var bättre än vi.
Vi kämpade, men det räckte inte.
De ville ha segern mer än vi.
Det kan vi dra lärdom av,
för med den inställningen kan man slå vem som helst.
Hur ska de få till anfallet? Det är många frågetecken nu.
Dominodags…
Tio.
Jag har hittat på regler för att få in mer tävlingsmoment.
Det måste finnas konsekvenser.
Den som får minst poäng måste göra 15 armhävningar.
Som ni ser på hans axlar har han fått göra många armhävningar.
Det har blivit många armhävningar.
Lägg av!
Så där ja!
Vad säger ni nu?
Vad snackar ni om?
- Fler armhävningar? - Ja.
- Skitsnack. - Inte då.
Vilken vändning!
USA ska möta Sydsudan här på Pierre Mauroy-stadion.
För USA handlar mycket om speltid,
i synnerhet för NBA-mästaren Jayson Tatum som inte spelade alls i första matchen.
Han är en av de mest hyllade i NBA, så vi förstår att det uppmärksammades,
men ingen visste att Kevin Durant skulle öppna OS så magnifikt.
Samtliga 12 har kapacitet att ta oss till seger.
Då gäller det att leverera när man får chansen,
annars kan vi plocka in nästa toppspelare. Det är lagets styrka.
Bam är en av de mest imponerande människor jag har träffat.
Han vet vad han gör
och sprider styrka i laget, vilket är mäktigt.
Varje gång han kommer in ger han varenda en i laget en high-five.
Utan undantag. Alla dagar är bra dagar för Bam.
Han är en superstjärna, all-star i NBA med ett guld från 2021,
men har samtidigt en riktig knegarmentalitet.
Bam är mångsidig.
När man sätter ihop ett OS-lag vill man ha mångsidiga spelare.
Killar som inte måste ha bollen för att lyckas, som ändå kan driva matchen.
Bam är en sån.
Han kan försvara mot vem som helst på den här planeten.
Dessutom levererar han minst 20 poäng och 10 returer per match.
Han kan vara en av de mest underskattade basketspelarna.
Jag har sagt till hans mamma att hon ska vara stolt över den han är
och att han efter allt han har åstadkommit
fortsätter att utvecklas så här fantastiskt som basketspelare.
Var är han? Ja, där är min Bam.
- Han får bestämma vilka han håller på. - Jag försöker bestämma mig.
- Här är min tröja. - Då får du hålla på USA.
- Nummer 13, Bam Adebayo! - Ja!
När jag var 12 hade jag inte trott
om nån sagt att jag skulle spela mitt andra OS nu
med mamma här på läktaren. Det hade jag aldrig trott.
Nu får hon skörda frukten av allt sitt slit.
Kom igen nu!
Sydsudan söker ledningen. Shayok sätter den och tar två poäng.
Vad var det där?
Han ger ju bort bollen!
Bam, du ska in.
Så ja!
Jag blir ständigt påmind om att vi började med ingenting.
Ingenting alls.
Det står 10 lika.
Bam Adebayo, Anthony Edwards, Jrue Holiday är på planen.
Nu får de sätta stopp.
Jag är uppvuxen på landsbygden i North Carolina.
- Ta den! - Adebayo bryter anfallet.
Så där ja!
Bra, D!
Jag och mamma levde på 12 000 dollar om året.
Vi hankade oss fram i en husvagnsbarack.
Edwards till Adebayo som sätter den.
Mamma hade ingen bil, så hon promenerade.
Oavsett väder och vind såg hon till att komma till jobbet.
- Adebayo visar sin träffsäkerhet. - Tre poäng!
Hon la fram rena kläder till skolan varje dag.
Jag vaknade, borstade tänderna, duschade,
åt frukost och så, och gick sen till skolan.
Det gjorde hon för mig varje dag tills jag var 16 år.
USA har haft hela 20 poängs ledning
och går in i pausen med 19 poängs försprång.
När man växer upp ser man ju hur andra har det omkring en.
"Hans familj har ett sånt hus."
"De har såna bilar, vi har ingen bil alls."
"Så där bor inte vi."
Det gav mig en mognad som andra inte fick.
Jag kände att det var okej att vi inte hade allt andra hade,
för mamma såg till att jag hade mat och fick vara mig själv.
Jag fick åtminstone vara barn.
White lyckas göra sig fri, gör ett upplägg och Adebayo kommer flygande!
Mamma har inte haft det lätt, och att få se henne i Lille…
Det är allt man behöver, all motivation man kan behöva.
Jag växte upp i en husbilsbarack med mamma,
och nu är vi i OS.
Det här är vår musik!
Adebayo kommer på insidan och skruvar i den.
För poängskillnadens skull vill USA ta alla poäng de kan, in i det sista.
Vilken njutning!
USA har visat var skåpet ska stå hela vägen fram till slutspelet
och vunnit sina matcher med i snitt 21,3 poängs övertag.
Det är mycket.
Åtta lag går vidare till slutspel.
Tar man sig vidare från kvartsfinal
är man garanterad att åtminstone få spela bronsmatch.
Där börjar det bli intressant.
Åtta lag återstår, och alla har superstjärnor.
Det finns inga enkla motståndare.
Allt kan hända i slutspelet,
men finns det verkligen nån som kan utmana USA?
Vi är inte rädda för USA.
Vi ser fram emot utmaningen.
Det är inte givet att vi alltid vinner.
Vi vet att alla har kapacitet att slå oss, så det gäller att vara på tårna.
Det är utslagning som gäller fram till guldet. Så enkelt är det.
Man måste vinna.
På tisdag möts åtta lag i fyra matcher.
Vilken av kvartsfinalerna bör man titta på?
Kanada mot Frankrike. Det blir spännande.
- Är Frankrike bra, då? - Det är en bra fråga.
- De har inte spelat så bra. - Pinsamt dåligt.
Det franska landslaget är en katastrof.
De blev utskåpade av Tyskland häromdagen.
Efter matchen sa Evan Fournier att anfall är bästa försvar numera.
"Det är inte som på 90- och 00-talet
då försvar räckte långt, utan nu är anfallsspel avgörande."
Han ifrågasätter Vincent Collets hela filosofi.
"Vi brister i grunderna." Okej, Evan…
Evan är en tävlingsmänniska.
Han vill verkligen vinna.
Andra kan vara mer diskreta, slå till i lönndom,
men inte han. Han går ut hårt.
Han är inte rädd för att våga.
Evan Fournier tar chansen när han får den.
Han tror på sin förmåga och man tror på hans förmåga.
Han är inte rädd för nånting. Det är det jag älskar med honom.
Han låter sig inte skrämmas, utan tar bollen och spelar.
Det behöver vi för att komma framåt i turneringen.
Det har snackats mycket efter att vi fick stryk.
Vi har en annan press på oss som hemmalag.
Det blir upp till oss att leverera och verkligen våga…
…ta oss an turneringen med pressen och allt vad det innebär.
Vi vinner inget på att lägga skulden på varandra.
Det gäller att se sig själv i spegeln.
Vi känner hela landets engagemang bakom oss.
Det här är en unik chans, så det gäller att behålla lugnet
och samtidigt ge allt vi har.
Gjort är gjort. Vi är där vi vill vara nu.
Här i slutspelet finns inget utrymme för misstag.
Evan Fournier sa igår att anfall kan vara bästa försvar.
Upplever ni att laget börjar ställa in sig på just det,
och hur vill ni kommentera hans ord?
Evan Fournier är inte hela laget, utan bara Evan Fournier.
Det är ett beklagligt och oacceptabelt uttalande som han själv får svara för.
Det får han själv kommentera.
Jag har sagt allt jag har att säga om den saken.
Jag står fast vid det jag sa. Det är tråkigt att Vincent känner så där.
Det var inte negativt menat av mig. Jag vill bara att vi kommer framåt.
Mitt enda mål här är att vi ska vinna.
- Hur många poäng tog vi igår? - 71.
Det kommer inte att räcka med 71 poäng i de kommande matcherna.
Han vill att det ska gå bättre och vet att det måste till ett lyft.
Det är skönt att ha folkets stöd,
men det innebär också en press som man får med på köpet.
Jag har spelat med honom som tränare sen 2014.
Han gör ett bra jobb.
Jag känner ingen ökad press från honom.
Vi fokuserar på det vi har framför oss, en match i taget.
Än så länge har det gått bra.
Eftersom vi är kanadensare är hälften på franska.
- För att landet är tvåspråkigt. - Jag kan bara säga:
"Bonjour, je m'appelle Dillon, comment t'appelles-tu?"
Det lät bra, men jag fattade inget.
Och jag kan säga: "Ça va bien, et toi?"
Vad du visar dig på styva linan.
Och: "Puis-je aller aux toilettes?" "Får jag gå på toaletten?"
Det är allt.
Jag vill skåla för mannen för dagen, Jax Brooks.
Tack för att du har bjudit hit oss, Dill.
Det är stort för oss att få ta del av din olympiska dröm.
- Vi ska heja fram er till guldet. - Skål!
Folk har fel bild av mig.
På planen är jag spelaren som alla fruktar.
Folk förväntar sig att jag ska vara aggressiv och kaxig.
Men när jag går av planen låter jag det rinna av mig och blir Dillon Brooks,
en trevlig och lugn kille som gillar att hänga med familj och vänner.
Vi brukade gå Raptorsmatcher. Du kunde inte sitta still som barn,
men där satt du som klistrad.
Du hade fullt fokus och ville alltid ha ett matchprogram.
- Varje gång. - Ja, det skulle du ha.
Sen satt du på kvällen i sängen och läste igenom hela programmet.
Du läste aldrig annars, men programmen läste du.
Du hade sånt fokus när du såg Vince Carters Raptors spela.
Då satt han still utan problem.
Ja, när jag kollade på basket och på Toy Story.
- Ja, Toy Story också. Han älskade Woody. - Det gjorde jag.
Det kvittar vad folk tror om mig. Jag är den jag är.
Jag har skapat den spelare jag nu är och utvecklas fortfarande.
För två år sen när du spelade och käftade med Jamaal Magloire…
- Ja, just det. - Du skrek åt honom.
"Det här är mitt hem."
Jamaal käftade emot, och du tittade upp på mig som för att säga: "Visst, mamma?"
Och jag bara…
Det minns jag.
Det var en bra dag.
Vi vann den matchen. Det var en bra dag.
Det här betyder mycket. Tack för att ni är här.
Det gör mig så glad.
Det är underbart att se er allihop.
Flytten till INSEP inför slutspelet betydde allt för oss.
Det här är vårt hem, vår gamla skola,
vilket hjälpte oss att fokusera på uppgiften.
Det är tre dagar till kvartsfinalen.
Det är skönt att vara här. INSEP är som hemma.
Det är en skola för Frankrikes bästa idrottare.
Det är här man vill vara när proffssatsar som tonåring,
för man får träna med Frankrikes bästa basketspelare varje dag.
Man minns tonårstiden.
Det är det jag gillar med landslaget, det är en särskild stämning.
Vi vet varför vi är här och vad vi kan göra, så nu gör vi det.
Det känns som att vara 13 eller 15 år igen.
Man får den här sköna känslan av att vara en stor familj,
som vi vill ha med oss in i landslaget.
Sånt märks på planen också.
Här träffades mina föräldrar.
De tävlade i judo båda två.
Pappa blev landslagstränare, faktiskt.
Jag var här mycket som barn bland alla idrottare,
så jag hade mycket kontakt med det här livet.
Jag träffade min fru här också, så platsen betyder mycket för mig.
Vad behöver ni för att vinna mot Kanada?
När vi är på den nivån ska vi nog strunta i vilka vi möter.
Där handlar det mer om oss, hur vi laddar, vår gemenskap och vårt självförtroende.
Det handlar om att det ska bli rätt.
DAGEN INNAN KVARTSFINALEN
Kanada har läge och Nash tar det.
Nash avancerar, men tappar bollen.
Det är Frankrikes boll.
Nu är han knäckt.
När vi var i OS vann vi gruppen, vi slog ett otroligt Serbien.
Det gav oss självförtroende och hopp.
Sen mötte vi Frankrike i kvartsfinalen och fick stryk.
Där är tiden ute.
Frankrike har vunnit mot Kanada och är vidare till semifinal.
Så det här känns kusligt bekant. Det känns som vår chans att ge igen.
Kanada har vunnit gruppen och ska möta Frankrike.
Skillnaden är att de är i Frankrike nu. Det bidrar med ytterligare en dimension.
Det kommer att vara galet tryck och Kanada har publiken emot sig.
Ett mycket osjälviskt lag…
Det syns i blicken hur mycket det svider.
Att ta ut segern i förtid är det värsta man kan göra.
Segern mot Serbien var känslomässigt viktig, kanske den största nånsin.
Det kan vara värt att ta det med sig.
Om vi skulle få en så viktig seger
vill jag inte att den ska påverka vår nästa match.
Alla begår misstag.
När det händer behöver man vara öppen med det för att lära sig av dem.
Det här är större än oss som individer.
Vi behöver vara medvetna om att kvartsfinalen
blir en av de viktigaste matcher vi nånsin har spelat som lag,
och särskilt här i OS.
Och i en match på 40 minuter kan vad som helst hända.
Bra. Hitta vinkeln och kasta.
Hitta rätt position.
Matchen mot Frankrike kommer att bli högljudd och laddad.
Det kommer att vara starka känslor hos publiken.
Det har vi att kämpa emot.
Det här ser jag fram emot.
Att få möta Frankrike i Frankrike i OS. Det är sånt jag lever för.
Vi har ett grymt gäng som kan skriva historia och bli ihågkomna för det.
Det är ett engagerat och samspelt lag.
I FIBA-basket behövs kamratskap och samspelthet, och det har vi.
Det är så många i vårt lag som är så otroligt bra på det de gör.
Man vet inte när de får läge att glänsa,
men spelarna är medvetna om det och redo när det gäller.
Det kan bli vem som helst, faktiskt.
Vi vet att Shai och Jamal kommer att spela offensivt
och att Lu när som helst kan ta kommandot,
och det kan jag också göra för att utnyttja ett skottläge.
Nedåt, nedåt.
För medaljchans är det de här 40 minuterna som gäller,
i Frankrike, mot Frankrike, i OS… Det här är drömmen.
Mer kan man inte begära.
Kom igen.
Nåt vi har varit riktigt bra på är vår bollpress.
Den ska vi inte släppa, men vi behöver bli bättre på att spela hårt utan att foula.
- Och returerna. - Ja.
- "Kanada", ett, två, tre… - Kanada!
- Vem markerar Wemby? Eller blir det flera? - Ja, det blir ett delat ansvar.
Dillon får börja, och sen får vi se.
Dillon är en bra försvarare. Han klarar utmaningen utan att foula.
Han spelar bra fysiskt.
Hur tar han en axel i bröstkorgen?
Inte vet jag…
Han segnar väl ihop, trillar omkull.
Ni talar om äran att försvara mot en av världens bästa, men vad har ni?
Vi har många bra spelare som när som helst kan ta kontrollen.
Det är i såna stunder som de här killarna trivs bäst.
Vårt enda fokus nu är att vinna.
- Tack, Dillon. - Tack så mycket.
Vilken nationalskatt…
Att spela för sitt land är nåt helt annat än att spela för en klubb.
Jag är medveten om pressen vi har på oss, och jag älskar den pressen.
Jag är äldst i laget nu.
En av killarna sa att när jag spelade min första match i landslaget var han två år.
Men jag är fortfarande kvar, för det är nåt särskilt att spela i landslagströja,
att få spela i Frankrikes blå ställ.
Pappa var basketspelare, så jag har gått i hans fotspår.
Om han hade fått se sin son spela i NBA, OS och VM som landslagskapten,
så hade han nog blivit väldigt stolt.
Han gick bort när jag var tre år.
Han fick stroke på basketplanen 1991.
Jag och mamma satt på läktaren.
Det var tufft. En jobbig tid.
Jag fattar inte varför jag fortsatte med basketen.
Hur mamma kunde tillåta det, för om nåt sånt hände mig
skulle jag knappast låta mitt barn spela samma sport.
Men hon visste hur mycket jag älskade basketen.
Det var som terapi för mig.
Så det kan jag verkligen sakna, att få uppleva hur han skulle reagera
på det jag har gjort de senaste 15-20 åren.
Jag träffade Nicolas Batum första gången när jag var huvudtränare för Le Mans.
När Nicolas kom dit hade han nyss fyllt 15.
Han utmärkte sig redan från första början.
Jag imponerades av hur smidigt och följsamt han rörde sig.
Han var förstås inte spelaren han är idag,
men vi såg att han hade väldigt stor potential.
När han var 15 bjöd han in mig att träna med laget.
Sen avancerade jag.
Jag fick börja spela matcher när jag var 16-17, fick lagets nycklar när jag var 18,
och sen lät han mig bli draftad.
Året efter tog han över landslaget, det första året jag var med.
Så jag har jobbat med honom konstant de senaste 20 åren.
Om vi vill ta dem i switcharna gäller det att hitta var det glappar.
Jag vet att på varje träning, varje matchgenomgång,
så kommer han att ge sig på mig, som om jag fortfarande var 15 år.
Men det är den relationen vi har. Det är inget personligt.
Han vill fortfarande bara att jag ska bli så bra jag kan.
Imorgon är det allvar. Då är det engagemang och målmedvetenhet som gäller.
Det är nu det börjar.
Jag vet att ni alla vill vinna.
Det vill vi allihop.
Den här energin är avgörande, men vi måste finna rätt utlopp för den.
Vi har ett väldigt starkt lag.
I mina ögon är det bara USA som kan överträffa dem här.
Men vi har det som krävs för att vinna kvartsfinalen.
Vi ska inte tänka längre fram än så än.
Vi ska fokusera på det vi behöver göra härnäst,
och hur vi ska lägga grunden för vår framgång, vilket är tillsammans.
FRANKRIKE - KANADA KVARTSFINAL
Det här är skälet till att man spelar basket.
Skälet till att man spelar i OS.
Här är det en enda match som gäller.
Nu är det basket för stora killar. Inte för barn, utan för vuxna män.
Det är tre saker vi behöver göra i den här matchen.
En är att hantera hemmapubliken.
Hur gör vi det?
Vi vänder deras energi mot dem och håller ihop.
Det andra är att om de gör dåliga domslut, ska vi inte käfta emot.
Vi stretar på, för då visar vi oss starka, och de blir varse vad vi går för.
Det tredje är att en match inte avgörs i den första, andra eller tredje perioden,
utan i den fjärde.
Ni ska spela i 40 minuters som ett enat lag. Alla bollar räknas.
Kom hit.
Det är nu det börjar.
Det här är en unik möjlighet.
Det som ska utmärka den här matchen är att vi ska överträffa oss själva.
Och det kan vi bara göra som ett lag.
Det är inget de är förberedda på, för det är inget man kan förbereda sig för.
För inte ens vi själva vet hur högt vi kan nå.
Vi blir omöjliga att stoppa. Vi ska gå på deras strupar.
Vi ska slåss för varje retur. Vi ska löpa som demoner.
Vi ska försvara oss som aldrig förr.
Om vi så dör av utmattning ikväll ska vi ge allt vi har.
Vi har hittills inte spelat nån riktigt bra match,
men ikväll gör vi det. Nu kör vi!
Nu kör vi!
- Blått, vitt, rött! - Tillsammans!
Nu kör vi.
Nu ser vi till att ha kul därute.
- "Kanada", ett, två, tre… - Kanada!
Nu tar vi dem.
Värdlandet Frankrike vill vidare i turneringen,
men möter ett av världens bästa lag.
En plats i semifinalen mot Tyskland står på spel.
Yabusele kastar. Det är tre poäng!
Det känns som en jordbävning härinne.
Det är skillnad mot Lille.
- Bra passning! - Där satt den.
Perfekt passning från Yabusele.
Här kommer Cordinier, satsar på tre poäng…
Där satt den!
Frankrike inleder med tre raka.
Närkamp framför korgen. Wemby slår bort den.
Ännu en snabb kontring av Frankrike, Cordinier från samma ställe…
Med samma resultat!
Vi kan bryta det här. De har gjort tre avslut från linjen, två i rörelse.
Det går som på räls för Frankrike.
På era platser!
Det där var foul.
Brooks. Snabb vändning.
Upp och under… Brooks får inte till avslutet, utan tappar den.
Man behöver vara psykiskt stark och uthållig.
Det kommer att bli fysiskt och vi är inte lika stora.
På honom!
Barrett bryter…
- Otroligt av Wemby! - Herrejösses.
Lessort tar två poäng.
Han kom från ingenstans.
Foul, för helvete!
- Varför får vi inte frikast? - Det här är inte…
- Det här är inte fotboll. - Är det foul så är det foul.
Det är inte fotboll där man bara kan spela vidare.
Fournier.
Han gör sig fri och lobbar… och Lessort avslutar!
Frankrike dominerar första perioden i båda ändar av planen.
Kanada får stryk och lyckas inte komma igång.
De ser var glappen finns och ser till att utnyttja dem.
Kanada har dragit på sig många fouls i andra perioden.
Döm rättvist!
Låt oss spela!
Frankrike leder med 15 poäng.
Kanada har inget flyt just nu. Den här killen behöver vända det.
SGA glider smidigt fram med ett halvlångt skott, och säkrar två poäng.
Shai är en av världens bästa spelare. När det inte går som vi vill
brukar han kunna få till en nytändning.
SGA har gjort två mål på två bollar.
Shai Gilgeous-Alexander hoppar och gör mål.
Orimligt bra.
Äntligen är han med. Nu kör vi.
Lessort blir foulad på kanten och fortsätter lite till.
- Vad står det i frikast? - 16-6.
Hallå! Det är 16-6 i frikast!
Ntilikina blir foulad.
Vi gör för många foul. Vi har 20 minuter att lösa det här på.
Vi har 20 minuter.
Kom igen, nu kör vi!
Publiken står upp.
Frankrike vill avsluta första halvlek med ett brak.
Yabusele från trepoängslinjen… Den sitter!
Vilken första halvlek för Frankrike!
Ni måste döma bättre, för helvete.
Han rörde sig på screenen. Det här är oacceptabelt.
Döm ordentligt.
Snälla! Jag ger allt här.
Har de närvaron som krävs för att ta igen 16 poängs underläge?
Vi spelar desperat.
Det blir personligt.
- Bra jobbat. - Nu kör vi.
Vi fortsätter så här!
Halva matchen kvar.
- 20 minuter! - Kom igen!
- Vi kan det här. - Ja, faktiskt.
Vi ska göra vår grej.
Det är för lätt nu.
- Hur kommer vi tillbaka? - Försvarar oss.
- Bra, och vad ska vi inte göra? - Vi ska inte foula.
Jag har gnällt hela matchen och det står nu 25-8 i frikast.
Jag vill inte att nån av er ska klaga.
Det här vet de. Vi låter dem styra spelet.
Nu ska vi ta hem den här perioden och hålla ihop som lag.
Vi håller ihop. Ingen sa att det här skulle bli lätt.
- Nu går vi ut och kämpar. - Nu kör vi!
- "Kanada", ett, två, tre… - Kanada!
- Blått, vitt, rött! - Tillsammans!
- De första minuterna är viktiga! - Nu kör vi!
- Vet ni att det står 25-8 i frikast? - Vi har sett det.
Det är omöjligt. Det har jag aldrig varit med om.
Men en match är 40 minuter, så…
Kan Kanada ta igen 16 poängs underläge i halvtid?
Jag vill se RJ Barrett. Han brukar kunna ta 20 poäng per match.
Och ska Dillon Brooks få till anfallsspelet?
Det har inte börjat bra.
Vad i helvete?!
Han är den bästa spelaren på planen och ni låter dem foula honom hela tiden!
Barrett får kontakt…och petar i den.
Är det här glipan som Kanada behöver för att vända matchen?
Inte illa av Dort!
SGA tar emot, två mot en…
Och han sätter den. Det där var snyggt.
De knappar in.
Kanada reducerar till 11 poängs underläge.
- Kom igen nu! - Om vi vill vinna måste vi spela!
Blått, vitt, rött!
Vi får in i fjärde perioden.
Ska Frankrike ro det i hamn eller har Kanada mer att ge?
Barrett är ensam. Elegant!
Yabusele skjuter.
Kom igen!
- Powell tar returen igen. - Han är öppen.
RJ Barret tar sig förbi försvaret.
Frankrike tar timeout.
Det är fem poängs skillnad.
Kom igen nu!
Kämpa nu, som vi gjorde i början!
Vi har inte kontrollen längre. De kör med oss. Vi måste våga mer!
Frankrike hade full kontroll, men Kanada har långsamt knappat in.
Evan!
Fournier söker Wembanyama på insidan.
Fournier kastar…
…och gör mål!
Grymt skott.
Evan visade vad han går för.
Det här är hans hemstad. Han är uppvuxen i närheten av arenan.
I turneringens viktigaste match levererade han.
Fournier kastar…
Den går i!
Två minuter kvar av kampen om semifinalplatsen.
Wembanyama.
Två sekunder på skottklockan… Den sitter!
Fournier levererar igen!
De franska basketgudarna hör bön.
Det var ett sånt tillfälle när allt går i slowmotion.
Bollen flyger långsamt genom luften, man bara ber för att den ska gå i,
samtidigt som man vet att den ska gå i.
När den satt blev publiken som galen.
Att få göra ett sånt mål i ett sånt skede av matchen,
det förtjänade han verkligen.
En fransk seger från början till slut.
Frankrike ska möta Tyskland än en gång i semifinalen mot Tyskland
när de går vidare i OS i Paris.
De hade konstant tryck.
Det gör jävligt ont. Det känns fruktansvärt jobbigt.
De spelade skiten ur sig för vår skull, för sitt land.
42 jävla frikast…
Fan!
Det här är tungt för oss alla.
Men det jag kan säga nu är att vi har gjort vårt första OS på 24 år.
Ni har gjort ett grymt jobb. Tre vinster i fyra matcher.
Det är klart vi inte ville förlora nu, men det här blir inte ert sista OS.
Kom ihåg hur mycket det här svider,
för nästa gång ni får chansen att spela en match på den här nivån
ska vi minnas den här känslan.
Ta med er hur fysisk den här matchen var.
Det här är inte NBA. I FIBA dömer de inte foul lika lätt.
De låter matchen gå vidare. Det är en annan sport.
Shai, du spelade bäst idag. Jag vill höra vad du har att säga.
Det känns förstås hemskt.
Personligen tror jag att jag kan ha missat vilken chans det här var.
Efter matchen sjönk det in att vi kan få samma chans först om fyra år.
Det är lång tid.
Jag tycker att vi ska minnas hur det här känns.
Det här är så stort som det är eftersom man bara får chansen vart fjärde år,
så vi behöver vara redo 2028.
Vara så bra vi bara kan.
Sista samlingen. Kom hit.
Håll ihop, vi kommer tillbaka. Vi kommer tillbaka.
- "Kanada", ett, två, tre. - Kanada!
Härnäst ska vi möta Tyskland igen.
Det hade vi hoppats på att få göra.
Vad var det jag sa?
Bra jobbat!
Om ni får svårt att sova inatt för att ni redan tänker framåt mot nästa match
ska ni komma ihåg att det alltid står nåt på spel.
Vi har en chans mot laget som vi nu ska möta.
Varför tror jag då att vi har en fördel?
Jo, de är för självsäkra. Arroganta, menar vissa.
Vårt mål blir att vända deras självsäkerhet emot dem.
Vi ska ta den ifrån dem.
Då ska ni se att vi vinner.
Kom hit.
- Blått, vitt, rött! - Tillsammans!
Undertexter: Karl Hårding